ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«19» грудня 2023 року
м. Харків
справа № 639/4856/21
провадження № 22ц/818/2511/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів – Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Волобуєва О.О.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Харківміськгаз» представник відповідача – Зубрич Д. О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року в складі судді Клімової С.В.
в с т а н о в и в:
У липні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Харківміськгаз» про визнання незаконним акту про виявлення порушення, визнання неправомірним рішення Акціонерного товариства «Харківміськгаз» щодо донарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за цінами закупівлі Акціонерного товариства «Харківміськгаз», визнання незаконним акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості та захист прав споживача.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 .

Зазначив, що 15 січня 2021 року він дізнався з розрахунку, що він повинен сплатити вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу у розмірі 122 345,53 грн. Але на цей момент будь-якої заборгованості за показниками газового лічильника у нього не було. У зв`язку з чим він звернувся до Акціонерного товариства «Харківміськгаз» із запитом щодо надання йому інформації про наявність або відсутність заборгованості, яка виникла в наслідок донарахування об`єму природного газу та розрахунку цієї заборгованості. 

Як вбачається з листа № 611-Лв-1236-0321 товариства від 04 березня 2021 року нарахування необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу в розмірі 19162,76 куб м здійснено з 04 вересня 2019 року по 03 березня 2020 року на підставі експертизи лічильника газу № 560 Е від 12 березня 2020 року.

Зазначив, що ознак порушень при огляді приладу та складанні акту про порушення № 555 від 04 березня 2020 року не виявлено, що свідчить про безпідставність як складання акту про порушення, так і про проведення експертизи.

Вказав, що з висновком експертизи він не згоден. Вважав, що відповідач був зацікавлений у проведенні експертизи. Його не було проінформовано щодо порядку проведення експертизи та можливості залучення до її проведення представників виробника лічильника газу або виробника пломби, можливість заявити відвід експертам не роз`яснено. Під час проведення експертизи не встановлено та не досліджувалось питання можливості вчинення конкретних дій з метою викривлення даних обліку природного газу. А отже висновком експертного дослідження не підтверджено факт несанкціонованого втручання в роботу засобу вимірювальної техніки. Також, в акті експертизи лічильника газу № 560 Е від 12 березня 2020 року не відображена думка членів комісії. В ній не зазначено, на підставі яких об`єктивних даних були встановлені пошкодження корпусу відлікового пристрою з середини лічильника, якими об`єктивними ознаками вони характеризуються. Крім того експерти не були попереджені про відповідальність. Йому не були роз`яснені права про відвід експертам або щодо залучення до проведення експертизи фахівців у галузі судової експертизи. Твердження про те, що пломба заглушка на відліковому пристрої не відповідає зразку виробника, не має жодних підтверджень, оскільки сам зразок пломби експертами не досліджувався та не оглядався. Його примірник до акту експертизи не долучався. Експерти не з`ясували, хто саме встановлював цю пломбу заглушку, виробник або газопостачальник перед його монтажем. А також в акті не міститься зазначення заводу виробника, якому відповідно до акту не відповідає пломба заглушка на пристрої. 

Посилався на те, що з актом розрахунком та прийнятим рішенням відповідачем не згодний, оскільки акт не має дати складання. Він містить посилання на суперечливі підстави, до яких відноситься акт про порушення № 555 від 04 березня 2020 року. Він не містить посилання на виявлені порушення обліку спожитого газу, що підтверджується записом в акті про те, що виявити дефекти приладу обліку газопостачання шляхом візуального огляду не можливо. Його необхідно перевірити в лабораторних умовах. При цьому прилад не містив ознак зовнішнього втручання. Будь-яких зауважень стосовно цілісності печатки при огляді приладу та його демонтажу не було. 

Вважав, що ні актом, ні експертизою не встановлено, що саме, чи наявність пломби, яка була встановлена на приладі обліку споживача вплинуло на роботу або конструкцію, чи складові конструкції лічильнику газу. І саме внаслідок відсутності пломби споживання природного газу вузлом обліку не обліковувалося та призвело до викривлення даних обліку природного газу. Тобто факт несанкціонованого втручання позивачем в роботу лічильнику газу не доведений відповідачем, який безпідставно прийняв рішення щодо нарахування йому збитків.

Просив визнати незаконним акт про виявлення порушення № 555 від 04 березня 2020 року; визнати неправомірним рішення Акціонерного товариства «Харківміськгаз» щодо донарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за цінами закупівлі Акціонерним товариством «Харківміськгаз»; визнати незаконним акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму  (обсягу) природного газу і його вартості в розмірі 122 345,53 грн; стягнути з Акціонерного товариства «Харківміськгаз» судовий збір у розмірі 1 223,46 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. 

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Судом першої інстанції не встановлено його втручання в роботу лічильника газу, тобто відсутні докази несанкціонованого відбору газу. Робота лічильника газу (повірка) під час проведення експертизи відповідачем не перевірялася взагалі. Посилався на безпідставність проведення саме експертизи лічильника газу, оскільки жодних ознак порушення, які є підставою для її проведення не були виявлені та не зазначені в акті від 04 березня 2020 року. Вказав, що акт № 560Е не містить результатів всього комплексу перевірки, в тому числі позачергової повірки. Сам акт експертизи не має підпису всіх членів комісії, що свідчить про незаконний характер такої експертизи та про неналежність та недопустимість наведеного акту як доказу правопорушення. Вважав, що всі наявні в матеріалах справи докази не містять висновків про те, що правопорушення призвело до викривлення даних обліку природного газу, на підставі чого газопостачальною організацією здійснено відповідний розрахунок.

07 грудня 20232 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача вважав, що рішення є законним, а апеляційна скарга – необґрунтованою. При цьому посилався на постанову Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі №903/160/21, згідно якої споживач несе відповідальність за збереження і цілісність вузла обліку природного газу, лічильника газу. Вказав, що сама можливість викривлення даних обліку газу, яка була для цього підготовлена або створена через несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу вже є порушенням, яке кваліфікується як несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу.
Також, вказав, що відповідач довів належними та допустимими доказами, а саме актом про порушення, актом – розрахунком та актом експертизи, що позивач несанкціоновано втрутився в роботу лічильника газу.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Акцентував увагу суду на тому, що причинно-наслідкового зв`язку між встановленням факту викривлення даних обліку природного газу та діями позивача не вбачається. Наданий акт експертизи не підтвердив того, що позивач втрутився в роботу лічильника газу.

Представник відповідача в свою чергу в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що належними доказами підтверджено несанкціоноване втручання позивача в роботу лічильника газу. Хоча не заперечував проти того, що в акті експертизи цього не зазначено. Як на належний доказ посилався на довідку про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки Державного підприємства «Укрметртестстандарт» № 39-1-4/02335 від 12 березня 2020 року щодо невідповідності ідентифікаційних ознак захисного пломбування.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду – скасувати. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довів, що його права порушені та потребують захисту.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Акціонерне товариство «Харківміськгаз» здійснює розподіл природного газу на території м. Харкова та Харківської області.

ОСОБА_1 , який є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 квітня 2017 року, є споживачем послуг газопостачання з абонентським рахунком № НОМЕР_1 .

04 березня 2020 року під час обстеження працівниками Акціонерного товариства «Харківміськгаз» за вказаною вище адресою газового лічильника МКМ G-6 зав. № 14688  виявлено порушення Кодексу газорозподільних систем. Зазначено про неможливість виявлення дефектів шляхом візуального огляду та необхідності проведення повірки в лабораторії.

Факт правопорушення зафіксовано в акті про порушення № 555 від 04 березня 2020 року, в якому міститься підпис представника споживача ОСОБА_3 про ознайомлення з актом, без його зауважень (а.с.18,93).

Також 04 березня 2020 року складено акт № 555 про виявлені порушення, в якому висловлено сумнів у правильній роботі встановленого за вказаною адресою лічильника МКМ G-6 зав. № 14688 з показами 39924,71 м з причин унеможливлення виявлення дефекту лічильника шляхом зовнішнього огляду та необхідності проведення повірки в лабораторії (а.с.94).

04 березня 2020 року складено протокол № 555, особистий рахунок №  НОМЕР_1 , про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, за яким працівниками Акціонерного товариства «Харківміськгаз» здійснено демонтаж лічильника МКМ G-6 зав. № 14688 та направлено його для проведення експертизи (а.с.16,92).

12 березня 2020 року складено акт № 560Е експертизи лічильника газу, що належить  ОСОБА_1  МКМ-U G-6 зав. № 14688, за результатами якої встановлено наступне. Цілісність заводської пломби та повірочного тавра – пломба заглушка на відліковому пристрої не відповідає зразку заводу виробника; цілісність відлікового механізму – при відкритті виявлено механічні пошкодження корпусу відлікового пристрою зсередини в місці встановлення заглушки; механічні пошкодження та інше – згідно пункту 1.2; висновки комісії – втручання в газовий лічильник (а.с.15,95).

Як вбачається з довідки про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки Державного підприємства «Укрметртестстандарт» № 39-1-4/02335 від 12 березня 2020 року лічильник газу мембранний МКМ-U G-6 зав. № 14688, за результатами повірки якого встановлено, що засіб вимірювальної техніки не відповідає вимогам підпункту 6.4 Р50-071-98 «Лічильники газу побутові. Методи та засоби повірки». Підстави для визнання засобу вимірювальної техніки непридатним: невідповідність ідентифікаційних ознак захисного пломбування, застосовується виробником лічильника (а.с.96).

Із протоколу засідання комісії Акціонерного товариства «Харківміськгаз» від 31 серпня 2020 року щодо розгляду акту про порушення № 555 від 04 березня 2020 року, за результатами якого комісія прийняла рішення вбачається, що акт про порушення № 555 від 04 березня 2020 року задоволено відповідно до пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем. Необлікований (донарахований) об`єм природного газу, визначений за граничними об`ємами споживання з урахуванням обсягу, відображеному на особовому рахунку: 19 162,76 м3. Вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за цінами закупівлі Акціонерного товариства «Харківміськгаз» протягом періоду необлікованого природного газу 122 345,53 грн (а.с.90).

Комісією газорозподільного підприємства проведено розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості за період з 04 вересня 2019 року по 03 березня 2020 року в обсязі 19 162,76 м3 вартістю 122 345,53 грн, про що складено акт-розрахунок (а.с.26-27,88-89).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Кодексом газорозподільних систем визначено взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначено правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 1 глави 9 розділу X Кодексу газорозподільних систем суміжні суб`єкти ринку природного газу, зокрема оператор газорозподільної системи та споживач, під час введення в експлуатацію або протягом експлуатації комерційного вузла обліку природного газу та його складових, у тому числі в разі позаштатної ситуації чи виникнення спірних питань щодо результатів вимірювань об`єму природного газу, мають право здійснювати з дотриманням вимог цього Кодексу перевірку комерційного вузла обліку природного газу та його складових щодо: 1) відповідності умовам експлуатації та узгодженій проєктній документації чи умовам договору; 2) працездатності та/або придатності засобу вимірювальної техніки до застосування на підставі результатів перевірки їх метрологічних характеристик, зокрема загальної похибки вимірювання; 3) відсутності ознак пошкодження засобу вимірювальної техніки та/або пошкодження пломб; 4) відсутності несанкціонованого втручання в роботу засобу вимірювальної техніки та/або несанкціонованого газопроводу; 5) перевірки стану підвідного газопроводу, зокрема способу прокладання та відсутності можливості відбору газу поза вузлом обліку, в тому числі шляхом обстеження газопроводів приладовим методом на предмет відсутності підключень до підземних та надземних підвідних, розподільчих та транзитних газових мереж поза комерційним вузлом обліку природного газу, візуального обстеження способів монтажу і обов`язки газового та газорегулюючого обладнання; 6) відсутності несанкціонованого підключення газових приладів, внаслідок чого може перевищуватися діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу). Оператор газорозподільної системи повинен здійснювати контрольний огляд вузла обліку у строки, визначені цим Кодексом.

Пунктом 4 глави 6 розділу X Кодексу газорозподільних систем за збереження і цілісність комерційних та дублюючих ВОГ та пломб (відбитків їх тавр) відповідає власник (користувач), на території або у приміщенні якого вони встановлені, що має бути зафіксовано у відповідному акті про пломбування.
Порядок періодичної повірки засобу вимірювальної техніки по об`єктах побутових споживачів (населенню) регламентується главою 8 розділу X Кодексу газорозподільних систем.

Згідно з пунктом 7 глави 8 розділу X Кодексу газорозподільних систем до демонтажу лічильника газу на періодичну повірку або до/під час його періодичної повірки на місці встановлення оператор газорозподільної системи має право проводити контрольний огляд вузла обліку та/або його перевірку в порядку, визначеному главою 9 цього розділу, а також ініціювати проведення експертизи або експертної чи позачергової повірки лічильника газу в порядку, визначеному главою 10 або 11 цього розділу. У такому разі споживач зобов`язаний забезпечити представникам Оператора газорозподільної системи (разом з їх засобами і матеріалами) відповідний доступ до лічильника газу.

Пунктом 7 розділу 9 розділу X Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі виявлення під час перевірки комерційного вузла обліку природного газу чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник оператора газорозподільної системи на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення, зокрема про наявність ознак несанкціонованого втручання в роботу засобу вимірювальної техніки.

Пунктом 3.1.3 Положення № 619 встановлено, що лічильники газу під час експлуатації підлягають експертизі у разі виявлення представником газопостачальної (газотранспортної) організації: невідповідності показів лічильника об`ємам газу, використаних газовими приладами та пристроями споживача; ознак порушень конструкції лічильника газу, у тому числі справності лічильного механізму, або порушень у роботі лічильника; ознак зняття мастичних пломб або порушення повірчого тавра; зриву або пошкодження пломб газопостачальної (газотранспортної) організації на лічильнику газу або на патрубках лічильника; пристроїв, які застосовані для навмисного заниження показів лічильника газу.

За змістом пункту 3.2.2 Положення № 619 у разі виявлення представником газопостачальної (газотранспортної) організації ознак порушень, зазначених у підпункті 3.1.3 цього Положення, складається акт про виявлені порушення. Акт про виявлені порушення складається у двох примірниках та підписується представником газопостачальної (газотранспортної) організації та споживачем, що є підставою для проведення експертизи лічильника газу та відшкодування збитків.
Демонтаж лічильника газу проводиться у присутності споживача представником газопостачальної (газотранспортної) організації, якому в установленому порядку надано право виконувати монтажні роботи (абзац перший пункту 3.2.4 Положення № 619).

Пунктом 2.1 Положення № 619 визначено, що експертиза лічильника газу - комплекс дій, які проводяться з метою установлення придатності лічильника газу до застосування у разі сумніву в цьому споживача або постачальника газу.

Згідно з пунктом 3.3.1 Положення № 619 експертизу лічильника газу проводить комісія, яка призначається наказом по газопостачальній (газотранспортній) організації. До складу комісії повинні входити представники газопостачальної (газотранспортної) організації та територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері метрології.
Споживач має право бути присутнім під час проведення експертизи лічильника газу. При неможливості бути присутнім під час проведення експертизи споживач має право дати письмову згоду на проведення експертизи без його присутності або у присутності уповноваженої ним іншої особи. У разі відсутності споживача або вповноваженої ним особи при проведенні експертизи (у визначених в акті про демонтаж лічильника газу місці, даті та часі) така експертиза проводиться без присутності споживача або вповноваженої ним особи (пункт 3.3.2 Положення № 619).

Згідно з підпунктами 3.3.3.1-3.3.3.2 Положення № 619 експертиза лічильника здійснюється у такій послідовності. Комісія проводить зовнішній огляд лічильника газу на предмет відповідності фактичного стану лічильника ознакам, зазначеним в акті про демонтаж лічильника газу. Результати огляду заносять до акту експертизи лічильника газу. Форму акта експертизи лічильника газу наведено в додатку 3. Акт експертизи складається у трьох примірниках - по одному примірнику для споживача, газопостачальної (газотранспортної) організації та територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Після зовнішнього огляду комісією перевіряються: відповідність місць фактичного розташування пломб місцям, зазначеним в акті про демонтаж лічильника газу; цілісність та місцезнаходження пломб, а також ознак порушень, зазначених в акті про зняття лічильника газу; цілісність заводського та повірчого тавра на лічильнику газу; цілісність відлікового механізму та корпусу лічильника газу; цілісність конструктивних елементів вихідного патрубка лічильника газу; наявність сторонніх предметів у середині лічильника газу; відповідність маркування лічильника газу нормативно-технічній документації. 
Відповідно до підпункту 3.3.3 Положення № 619 після виконання робіт, зазначених у підпунктах 3.3.3.1 та 3.3.3.2 цього Положення, проводиться його позачергова повірка згідно з ДСТУ 2708-99 «Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення».

Види порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування, визначені главою 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем. Зокрема, підпунктом 3 пункту 1 цієї глави встановлено, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з газорозподільних систем (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки (комерційного вузла обліку природного газу, зокрема лічильника газу).
Пунктами 1, 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником оператора газорозподільної системи складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. За результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

Згідно з абзацом першим пункту 8 глави 3 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, у разі виявлення оператором газорозподільної системи пошкодження лічильника газу, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу лічильником газу не обліковується або обліковується некоректно (не в повному обсязі), та за умови відсутності несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється, виходячи з 70 відсотків граничних об`ємів споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки/лічильника газу - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу.

Положення наведеного пункту прямо вказує на те, що несанкціонованим є втручання в роботу засобу вимірювальної техніки/лічильника газу за наявності факту того, що витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), або інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу.

Несанкціонованим втручанням є не лише доведення факту пошкодження конструкції засобу вимірювальної техніки/лічильника, а й встановлення факту викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням).

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 31 липня 2019 року у справі № 904/4030/18, від 05 листопада 2019 року у справі № 922/137/19, від 28 грудня 2019 року у справі № 911/721/19, від 12 березня 2020 року у справі № 920/1217/16, від 26 червня 2020 року у справі № 911/720/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 922/4351/19, від 03 листопада 2020 року у справі № 908/554/19, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 646/6354/19.

З наведеного вище вбачається, що обов`язковою умовою для донарахування споживачу обсягів необлікованих об`ємів газу є не лише доведення факту несанкціонованого втручання в роботу комерційного вузла обліку газу, а й встановлення факту викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням).

Вказане свідчить про те, що викривлення даних обліку природного газу є обов`язковим наслідком несанкціонованого втручання у роботу засобу вимірювальної техніки/лічильника газу. Зазначене також підтверджується тим, що відповідно до положень глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем при задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості.
Також, у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9509/4515/18 (провадження № 61-4953св20) зроблено висновок, що згідно із підпунктом 37 пункту 4 глави 1 Кодексу газорозподільних систем для виявлення несанкціонованого втручання необхідно довести три складові цього правопорушення, а саме: 1) дію, тобто несанкціоноване втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку; 2) спосіб втручання, тобто вчинене шляхом підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації); 3)наслідки, тобто витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу). При цьому, тільки наявність всіх трьох складових правопорушення дає змогу стверджувати, що споживачем вчинено несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки.

Зазначений висновок підтримано і в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 210/7480/21, провадження № 61-9483св22.

З наведеного вище вбачається, що обов`язковою умовою для донарахування споживачу обсягів необлікованих об`ємів газу є не лише доведення факту несанкціонованого втручання в роботу комерційного вузла обліку газу, а й встановлення факту викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням).
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 635/8494/20, провадження № 61-9972св22. 

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. 

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Матеріали справи свідчать про те, що за результатами експертизи лічильника газу, проведеного комісією Акціонерного товариства «Харківміськгаз» спільно з Державним підприємством «Укрметртестстандарт», представника споживача Гіріна В.П. встановлено: цілісність заводської пломби та повірочного тавра – пломба заглушка на відліковому пристрої не відповідає зразку заводу виробника; цілісність відлікового механізму – при відкритті виявлено механічні пошкодження корпусу відлікового пристрою зсередини в місці встановлення заглушки; механічні пошкодження та інше згідно пункту 1.2; висновки комісії – втручання в газовий лічильник.
На підставі цього позивачем зроблено висновок про те, що мало місце несанкціоноване втручання в роботу газового лічильника.

Водночас, доказів того, що внаслідок зазначених пошкоджень витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та відбувається викривлення даних обліку природного газу, що має бути обов`язковим наслідком несанкціонованого втручання у роботу лічильника газу, матеріали справи не містять.
Висновки комісії за результатами вказаної експертизи лічильника повинні відображати інформацію щодо наявності не облікованого (облікованого частково) газу або викривлення даних обліку газу, що було наслідком пошкодження лічильника.

Однак, з даних, викладених в актах про порушення № 555 від 04 березня 2020 року, про виявлені порушення № 555 від 04 березня 2020 року, про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи № 555 від 04 березня 2020 року, акті № 560Е експертизи лічильника газу від 12 березня 2020 року, довідці № 39-1-4/02335 від 12 березня 2020 року не вбачається, що лічильник газу МКМ-U G-6, заводський номер № 14688, встановлений у споживача ОСОБА_1 внаслідок виявлених працівниками товариства порушень не обліковував спожитий відповідачем газ або, що показання лічильника були викривлені.

Акт № 560Е експертизи від 12 березня 2020 року не містить таких показників позачергової повірки як втрата тиску, герметичність, похибка лічильника за об`ємної витрати, а також показників лічильника після повірки, відповідні графи не заповнені. Під час проведення експертизи здійснено лише зовнішній огляд лічильника, його робота не перевірялась. Порушення цілісності пломби на лічильнику також не встановлено. Не підтверджено цього і довідкою про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки Державного підприємства «Укрметртестстандарт» № 39-1-4/02335 від 12 березня 2020 року, на яку посилався представник відповідача в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, вказане свідчить про відсутність доказів викривлення даних обліку природного газу, яке є обов`язковим наслідком несанкціонованого втручання у роботу засобу вимірювальної техніки/лічильника газу.

Отже для підтвердження правомірності здійснених товариством донарахувань ОСОБА_1 об`ємів природного газу необхідно довести наявність факту несанкціонованого втручання в роботу засобу вимірювальної техніки/ (лічильника газу) споживача.

Згідно із підпунктом 37 пункту 4 глави 1 Кодексу газорозподільних систем для виявлення несанкціонованого втручання необхідно довести три складові цього правопорушення, а саме: 1) дію, тобто несанкціоноване втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку; 2) спосіб втручання, тобто вчинене шляхом підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації); 3) наслідки, тобто витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу).

При цьому, тільки наявність всіх трьох складових правопорушення дає змогу стверджувати, що споживачем вчинено несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року по справі N 914/2384/17 , від 14 квітня 2021 року у справі N 509/4515/18 ( провадження N 61-4953св20).

Однак, Акціонерним товариством «Харківміськгаз» не доведено того, що виявлені механічні пошкодження лічильника пов`язані з втручанням в його роботу, яке впливало б  на результати  вимірювання та призводило б до викривлення даних обліку природного газу. 

Отже, належні, достатні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 такого порушення як несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки (лічильника) у матеріалах справи відсутні. Акціонерним товариством «Харківміськгаз» не доведено наявності усіх складових цього правопорушення, зокрема, наслідків (викривлення даних обліку природного газу та причинно-наслідкового зв`язку між втручанням в лічильник та діями ОСОБА_1 ).

Підставою покладення на споживача відповідальності у виді нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу є встановлення фактів несанкціонованого втручання споживача у роботу засобу вимірювальної техніки (лічильника) та викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням), а не сам факт виявлення пошкодження лічильника газу.

Враховуючи те, що відповідачем не було доведено факту некоректного обліку спожитого природного газу, а отже й факту несанкціонованого втручання позивача у роботу лічильника, колегія суддів вважає, що у відповідача не було правових підстав для прийняття рішення про задоволення акту про порушення №555 від 04 березня 2020 року та донарахування позивачу ОСОБА_1 об`ємів необлікованого природного газу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання неправомірним рішення комісії, оформлене протоколом засідання комісії Акціонерного товариства «Харківміськгаз» щодо розгляду акту про порушення № 555 від 04 березня 2020 року.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними акту про виявлення порушення та акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості колегія суддів вважає, що підстав для їх задоволення немає, оскільки вказані акти є лише фіксацією порушення, що було виявлено під час проведення перевірки їх дотримання. Оскарження як дій лише факту складання такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Доводи Акціонерного товариства «Харківміськгаз» щодо того, що демонтаж лічильника, його експертиза та донарахування об`єму природного газу здійснені чітко у відповідності до вимог закону; виявлені за результатами експертизи пошкодження можуть перешкоджати роботі лічильника або впливати на його функціонування; висновок експертизи лічильника підтверджує викривлення даних обліку природного газу, є необґрунтованими, оскільки експертиза проведена лише на підставі зовнішнього огляду лічильника, без перевірки його роботи, тому висновком експертизи лічильника не підтверджено наявності обов`язкових елементів складу правопорушення – його наслідків у вигляді викривлення даних обліку природного газу та причинного зв`язку між порушенням і наслідками. 

Посилання Акціонерного товариства «Харківміськгаз» на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 17 березня 2021 року у справі № 314/259/18, 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, 18 листопада 2021 року у справі № 903/160/21, 06 липня 2023 року у справі № 922/1535/22, 20 вересня 2023 року у справі № 953/17713/19 тощо щодо доказової бази наявності у діях споживача несанкціонованого втручання не суперечить висновку цієї постанови суду апеляційної інстанції щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями споживача та викривленням даних обліку газу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). 

Також, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. 

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог  статті 137 ЦПК України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8  статті 141 ЦПК України  визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Матеріали справи свідчать про те, що адвокат Левков В.М. представляв інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 105032 від 04 травня 2021 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 04 травня 2021 року (а.с.24).
10 лютого 2023 року між адвокатом Левковим В.М. та Гіріним В.М. в особі представника ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності, укладено договір про надання правової допомоги.

Пунктом 5 цього договору передбачено, що розмір, порядок обчислення і внесення винагороди визначається за домовленістю сторін та підтверджується касовим ордером, який є його невід`ємною частиною договору. Виконання договору підтверджується відповідним актом здачі-приймання робіт (а.с.68).

Також, матеріали справи містять ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1118031 від 10 лютого 2023 року, виданого адвокатом Левковим В.М. на представлення інтересів ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 10 лютого 2023 року (а.с.69).

Як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 10 від 14 травня 2021 року ОСОБА_1 сплачено адвокату Левкову В.М. 10 000,00 грн за договором від 04 лютого 2021 року за участь у якості представника в Жовтневому районному суді (а.с.13).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також в питанні надання доказів варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

У постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зі змісту договору про надання правової допомоги від 10 лютого 2023 року вбачається, що розмір, порядок обчислення і внесення винагороди визначається за домовленістю сторін та підтверджується касовим ордером, який є його невід`ємною частиною договору. Виконання договору підтверджується відповідним актом здачі-приймання робіт. 

Іншого договору про надання правової допомоги, зокрема від 04 травня 2021 року матеріали справи не містять.

Проте, ані ОСОБА_1 , ані його адвокатом Левковим В.М. не надано належних доказів підтвердження надання правової допомоги, а саме детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, що є підставою для відмови у задоволенні вимог  ОСОБА_1 щодо витрат з надання правової допомоги у суді першої інстанції у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги та апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено по суті вимог, судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 223,47 грн та подання апеляційної скарги в розмірі 1 835,18 грн, а всього 3 058,65 грн підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Харківміськгаз» на користь  ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківміськгаз» про визнання незаконним акту про виявлення порушення, визнання неправомірним рішення Акціонерного товариства «Харківміськгаз» щодо донарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за цінами закупівлі Акціонерного товариства «Харківміськгаз», визнання незаконним акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості та захист прав споживача – задовольнити частково.
Визнати неправомірним рішення Акціонерного товариства «Харківміськгаз» щодо донарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за цінами закупівлі Акціонерного товариства «Харківміськгаз», яке оформлено протоколом засідання комісії Акціонерного товариства «Харківміськгаз» від 31 серпня 2020 року у частині задоволення акта про порушення № 555 від 04 березня 2020 року на суму 122 345,53 грн.
В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Харківміськгаз» на користь ОСОБА_1 3 058,65 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.