УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 161/12059/23
провадження № 61-15943ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мирончук Оксани Петрівни,
ВСТАНОВИВ:
18 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у   м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Перший ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів))             Мирончук О. П. Свої вимоги мотивує тим, що у нього в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») відкритий картковий рахунок НОМЕР_1 , на який він отримує пенсію. Однак, у травні 2023 року йому стало відомо про блокування його рахунків у АТ КБ «Приватбанк». Блокування рахунків відбулося, оскільки було накладено арешт на кошти боржника постановою старшого державного виконавця Мирончук О. П. від 15 вересня           2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Вказує, що накладення арешту на його пенсійний рахунок є неправомірним, а також позбавляє його можливості виконувати свої зобов`язання перед іншими кредиторами. 
Враховуючи наведене, а також те, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 15 липня 2023 року, просив суд поновити процесуальний строк на звернення до суду з даною скаргою; визнати протиправними дії суб`єкта оскарження щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 15 вересня 2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2; визнати протиправними дії суб`єкта оскарження щодо надіслання вказаної постанови для виконання                      АТ КБ «ПриватБанк»; визнати недійсною (скасувати) оскаржувану постанову              від 15 вересня 2022 року.
21 серпня 2023 року та 28 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив суд за наслідками розгляду його справи закрити виконавче провадження      № НОМЕР_2 та скасувати усі прийняті в рамках цього виконавчого провадження постанови, оскільки Перший ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів), яким здійснювалося дане виконавче провадження, припинив свою діяльність.
Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалою від 28 серпня 2023 року, задовольнив частково скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів)    Мирончук О. П. Визнав неправомірними дії старшого державного виконавця Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Мирончук О. П. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 15 вересня 2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Скасував постанову старшого державного виконавця Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів)    Мирончук О. П. про арешт коштів боржника від 15 вересня 2022 року, винесену у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Відмовив ОСОБА_1 в задоволенні іншої частини вимог.
Волинський апеляційний суд постановою від 16 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.
Апеляційну скаргу ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції задовольнив. Скасував ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2023 року в частині задоволення скарги та ухвалив в цій частині нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 , в частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Мирончук О. П. та скасував постанову про арешт коштів боржника від 15 вересня 2022 року у виконавчому провадженні              № НОМЕР_2.
06 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Судами встановлено, що на виконанні у ВДВС у м. ЛуцькуЗМУ Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2, відкрите 04 серпня 2022 року на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 000 грн на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
В процесі примусового виконання державним виконавцем вжито заходів примусового виконання рішень. З метою перевірки майнового стану боржника подано запити до відповідних органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, щодо надання інформації про наявність або відсутність у боржника рухомого та нерухомого майна, коштів, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу.
Старшим державним виконавцем Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Мирончук О. П. 15 вересня 2022 року було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою на грошові кошти ОСОБА_1 накладено арешт.
З пояснень заявника та державного виконавця встановлено, що боржником не подавалась державному виконавцю заява з проханням про скасування накладеного арешту, та не надавались належні докази, які б підтверджували, що арештовані рахунки використовуються боржником для отримання пенсії.
Оскарженою постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті в банківських установах на ім`я ОСОБА_1 . При цьому державний виконавець визначила порядок виконання зазначених постанов, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Пунктом 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі                 № 756/8815/20 вказано, що «встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується. При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом. Одночасно слід звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розміру коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе. Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».
Судом встановлено, що на момент винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження не було інформації, що відповідні рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_1 є «пенсійні» та/або на них зараховується пенсія (грошове забезпечення) і розмір коштів, що складають пенсію на цих рахунках.
Апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів)    Мирончук О. П., щодо винесення постанови про арешт коштів боржника                          від 15 вересня 2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та скасування відповідно постанови.
Вимоги про скасування арешту з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ « ПриватБанк», боржник не заявляв.
Під час винесення постанови про накладення арештів на рахунки боржника державний виконавець діяла в межах своїх повноважень, з метою виконання рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі                  № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) зроблено такі висновки: «Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Банк не повідомляв державного виконавця про статус коштів і рахунка, на якому знаходяться кошти ОСОБА_1 та неповертав його постанову без виконання.
Також апеляційний суд дійшов висновку, що не підлягає до задоволення вимога про закриття (закінчення) виконавчого провадження № НОМЕР_2, оскільки ВДВС у            м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (попередня назва - Перший ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів)) є суб`єктом, який вправі здійснювати виконавче провадження № НОМЕР_2.
Доводи касаційної скарги про те, що Перший ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів)) ліквідовано, а ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції не є його правонаступником, а суди неправомірно відмовили у задоволенні скарги в частині закриття виконавчого провадження, не відповідають дійсності. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2023 року № 736/5 «Про відділи державної виконавчої служби у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції» реорганізовано Другий ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції шляхом його приєднання до Першого ВДВС у       м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції з перейменуванням у ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції. Встановлено, що ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції є правонаступником відповідних реорганізованих відділів державної виконавчої служби.
Доводи касаційної скарги щодо неправомірної відмови у задоволенні скарги в частині визнання протиправними дій суб`єкта оскарження щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 15 вересня 2022 року та визнання протиправними дій суб`єкта оскарження щодо надіслання вказаної постанови для виконання АТ КБ «ПриватБанк», не знайшли свого підтвердження, оскільки під час винесення постанови про накладення арештів на рахунки боржника державний виконавець діяла в межах своїх повноважень, оскільки на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не було інформації, що відповідні рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_1 є «пенсійні» та/або на них зараховується пенсія (грошове забезпечення). Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які були предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області        від 28 серпня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мирончук Оксани Петрівни.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                      І. В. Литвиненко  
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров