Ухвала
 
03 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 204/8655/21
провадження № 61-14610ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Канципою Євгенієм Сергійовичем, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якому просила стягнути на її користь з АТ КБ «ПриватБанк» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3 369 156,70 грн.
 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 3 256 152,75 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Стягнуто з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 11 350,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року в частині розміру стягнутого з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судового збору змінено з 11 350,00 грн на 10 968,64 грн. В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року залишено без змін. 
 
АТ КБ «Приватбанк» 11 жовтня 2023 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Канципою Є. С., на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 17 жовтня 2023 року ці недоліки було усунуто. 
 
У касаційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» підставою касаційного оскарження судового рішення зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) Велика Палата відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18. Тому посилання на указану постанову Верховного Суду не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Канципою Євгенієм Сергійовичем, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року в частині посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          В. І. Крат