ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 жовтня 2023 року           справа №200/2679/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року (повне судове рішення складено 18 липня 2023 року) у справі № 200/2679/23 (суддя в І інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання противоправними дії,

                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області) про визнання противоправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо не зарахування довідки про заробітну плату від 20.05.2014 № 1188 за період роботи з 01.12.1992 по 30.11.1997, видану ВАТ «Точмаш» м. Донецьк для призначення та обчислення пенсії за віком, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням інформації про нарахування заробітної плати за період з 01.12.1992 по 30.11.1997 викладену в довідці від 20.05.2014 № 1188, видану ВАТ «Точмаш» м. Донецьк. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він звернувся із заявою про призначення пенсії до ГУ ПФУ в Донецькій області та 23.09.2022 йому була призначена пенсія за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач зазначав, що звертаючись із заявою про призначення пенсії до Пенсійного фонду він надав довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.05.20104 № 1188 за період з01.12.1992 по 30.11.1997, видану Відкритим акціонерним товариством «Точмаш» м. Донецьк, про те при розрахунку пенсія довідка врахована не була. Позивач вказав, що на його звернення від 05.11.2022 щодо попереднього розрахунку розміру пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01.12.1992 по 30.11.1997 відповідач надав відповідь від 01.12.2022. Також позивач наголошував, що 24.04.2023 він повторно звернувся до відповідача із заявою щодо нездійснення перерахунку щомісячного розміру пенсії на підставі довідки № 1188, яка містить інформацію про нарахування заробітної плати за період з 01.12.1992 по 30.11.1997, однак, 23.05.2023 відповідач надав відповідь, відповідно до якої повідомив про відсутність можливості здійснити перевірку достовірності довідки № 1188, так як підприємство розташоване на території тимчасово непідконтрольній українській владі, отже не має можливості врахувати довідку для обчислення пенсії. Позивач вважав такі дії відповідача протиправними, та такими, що порушують його конституційне право на отримання пенсії в належному розмірі, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим адміністративним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 08.02.2023 він звернувся засобами електронного веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 ст. 114 Закону № 1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), яка була відпрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області. 16.02.2023 Головним управлінням ПФУ в Луганській області було винесено рішення про відмову в призначенні пенсії №052530003725 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Період пільгової роботи з 07.08.2007 по 17.11.2014 зараховано за відомостями по спеціальному стажу Реєстру відповідно до п. 18, 20 Порядку № 637, періоди пільгової роботи з 07.08.2007 по 31.12.2009, з 01.10.2010 по 23.09.2014, з 01.11.2014 по 17.11.2014 визначено підприємством як робота за Списком №1.
Позивач вважав, що відповідачем безпідставно не зараховано до його пільгового стажу зазначені періоди роботи на відповідних посадах згідно трудової книжки, а саме за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року позов задоволено.
Визнано противоправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо не врахування при призначенні пенсії довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.05.2014 № 1188, видану ВАТ «Точмаш» м. Донецьк для призначення та обчислення пенсії за віком.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області провести з 23.09.2022 (з моменту призначення пенсії) перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати за період з 1992-1997 роки згідно з довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.05.2014 № 1188, виданою ВАТ «ТОЧМАШ», та здійснити виплату пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем для призначення пенсії надано до Головного управління довідку про заробітну плату від 20.05.2014 за № 1188 за період роботи з 01.12.1992 по 30.11.1997, видану ВАТ «Точмаш», яке знаходиться у м.Донецьк. Враховуючи зазначене, у зв`язку з тим, що відсутня можливість здійснити перевірку достовірності довідки, так як підприємство розташоване на території тимчасово непідконтрольній українській владі, таку довідку немає можливості врахувати для обчислення пенсії. Таким чином, документи, підтверджуючи факт роботи з 01.12.1992 по 30.11.1997 в ВАТ «Точмаш», не можуть бути зарахованими, оскільки видані організацією, яка знаходиться на тимчасово окупованій території.
З огляду на наведене, наполягав на тому, що не враховуючи при обрахунку пенсії довідку про заробітну плату, діяв у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Авдіївка до м. Дніпро, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 26.09.2022 № 1201-5002168397.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 23.09.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Згідно протоколу про призначення пенсії від 29.09.2022 у Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Авдіївка) призначено ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.09.2022 в розмірі 2604,58 грн.
Судом встановлено, що при зверненні із заявою про призначення пенсії від 23.09.2022 року позивачем була надана довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.05.2014 року № 1188, видана ВАТ «Точмаш», відповідно до якої визначена заробітна плата ОСОБА_1 за період з грудня 1992 року по листопада 1997 року, однак вказана довідка при обрахунку розміру пенсії не була врахована, що не спростовується учасниками справи.
Листом від 01.12.2022 ГУ ПФУ в Донецькій області на звернення позивача від 05.11.2022 надало відповідь, відповідно до якої повідомило, що   ОСОБА_1 з 23.09.2022 призначено пенсію відповідно до статті 26 Закону № 1058. Страховий стаж для обчислення пенсії відповідно до статті 24 Закону № 1058 складає 39 років 03 місяці 25 днів. Коефіцієнт страхового стажу відповідно до статті 25 Закону № 1058 складав 0,39250. Середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії склала 6429,29 грн. (10846,37 грн. – показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2019-2021 х 0,59276 – індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за період з 01.07.2000 по 30.11.2004, з 01.02.2005 по 31.12.2011, з 01.07.2000 по 30.11.2004, з 01.02.2005 по 31.12.2011, з 01.02.2012 по 30.06.2018 за даними персоніфікованого обліку). Розмір пенсії з 23.09.2022 складає 2604,58 грн. Також зазначено, що позивачем до заяви про призначення пенсії було додано довідку про заробітну плату за період з грудня 1992 року по листопад 1997 року. Головним управління згідно заяви позивача проведено попередній розрахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за вищезазначений період. Середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії склала 10 432,69 грн. (10 846,37 грн. - – показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2019-2021 роки х 0,96186 – індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за період з 01.12.1992 по 30.11.1997, з  01.07.2000 по 30.11.2004, з 01.02.2005 по 31.12.2011, з 01.02.2012 по 30.06.2018 за даними персоніфікованого обліку).
24.04.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою щодо нездійснення перерахунку щомісячного розміру пенсії на підставі довідки № 1188, яка містить інформацію про нарахування заробітної плати за період з 01.12.1992 по 30.11.1997.
Листом від 23.05.2023 № 9419-8435/С-02/8-0500/23 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивача, що у зв`язку з відсутністю можливістю здійснити перевірку достовірності довідки, так як підприємство розташоване на території тимчасово непідконтрольній українській владі, таку довідку немає можливості врахувати для обчислення пенсії.
Позивач не погодившись з діями відповідача щодо неврахування при призначенні пенсії довідки про заробітну плату від 20.05.2014 № 1188, видану ВАТ «ТОЧМАШ», звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».
Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Законом № 1058 визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058). 
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону № 1058 застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Частиною 1 статті 27 Закону № 1058 визначено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп?Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Частиною 2 статті 44 Закону № 1058 призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
При цьому відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1, в редакції чинній на момент звернення із заявою про призначення пенсії).
Відповідно до п.2.1 Порядку №22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.
Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (п.2.10 Порядку). 
Зміст зазначених норм права свідчить, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. При цьому, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у спірних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду України від 17.03.2015 у справі № 21-11а15, від 15.12.2015 у справі № 2-а/576/29/14 та Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №358/1179/17, від 17.04.2018 у справі № 376/2559/17, від 25.09.2018 у справі № 539/1386/17, від 10.07.2019 у справі № 539/2726/16-а та від 05 березня 2020 року у справі № 539/3234/16-а.
Зокрема, зі змісту виданої ВАТ «ТОЧМАШ» довідки про заробітну плату від 20.05.2014 № 1188 вбачається, що вона видані на підставі особового рахунку позивача № 19/ НОМЕР_3 х 01.02.1992 – 30.11.1997, які знаходяться за адресою м. Донецьк, вул. Батишева, 2. Сума заробітної плати внесені в довідку для призначення пенсії відповідно до книг нарахування заробітної плати (відомостей на заробітну плату, особових рахунків) 1992-1997 роки, та прошнуровані та пронумеровані і знаходяться на зберіганні у ВАТ «ТОЧМАШ».
Крім того, період роботи позивача, що вказаний у довідці про заробітну плату для обчислення пенсії, підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_4 з посиланням на дату та номер наказів про прийняття, звільнення, що скріплені печаткою підприємства.
Водночас, з матеріалів справи встановлено, що ГУ ПФУ в Донецькій області при призначенні та обрахунку розміру пенсії довідка про заробітну плату від 20.05.2014 № 1188, видана ВАТ «ТОЧМАШ» врахована не була, оскільки видана підприємством, що знаходиться на непідконтрольній українській владі території та її зміст не можливо перевірити.
З цього приводу слід зазначити, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами».
Отже, державні органи повинні приймати документи, видані окупаційною владою, у тих випадках, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Також, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. 
Слід зазначити, що законодавством на сьогоднішній день не врегульовано порядок надання та використання інформації, яка необхідна для підтвердження позивачем права на призначення пенсії коли доступ у позивача до такої інформації відсутній з причин, що не залежать від його волі.
Тобто через законодавчу прогалину не забезпечується захист прав громадян, які, незважаючи на втрату житла та інших соціальних благ, разом з членами своєї родини переїхали на іншу територію України з метою продовжити працювати на благо України.
Фактично склалася ситуація, за якої позивач змушений нести відповідальність, у зв`язку з неможливістю відповідачем перевірити інформацію вказану у спірній довідці.
Щодо доводів відповідача про правомірність перевірки довідки про заробітну плату, поданих позивачем, на підтвердження їх достовірності.
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 також передбачено, що орган, який призначає пенсію, має право в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі документів для призначення (перерахунку) пенсії. Такі перевірки не є плановими, а тому можуть проводитись Пенсійним фондом в будь-який час. Пенсійний фонд проводить зустрічну перевірку на підставі первинних бухгалтерських документів, за результатами якої складається акт перевірки щодо достовірності довідки про заробітну плату. У разі встановлення розбіжностей у сумах з наданим документом вираховується сума надміру сплачених коштів (переплата) або ж здійснюється перерахунок пенсії з метою її підвищення.
Згідно зі ст. 101 Закону № 1788 органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Виходячи з викладеного, відповідач наділений повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження виплаченої заробітної плати, проведення фактичних перевірок тощо.
Разом з тим, слід констатувати, що перевірка достовірності виданих документів покладається саме на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для не врахування заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17(адміністративне провадження №К/9901/24469/18).
З огляду на викладені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що бездіяльність відповідача щодо вчинення дій по перевірці відомостей, зазначених у поданій позивачем спірній довідці про заробітну плату, зумовила протиправні дії пенсійного органу щодо відмови врахувати повні дані про заробітну плату при обрахуванні пенсії позивача.
Окрім цього, суд підкреслює, що позиція пенсійного органу, яка фактично не стосується допущених зловживань зі сторони позивача, призвела до неспівмірних наслідків у формі зменшення розміру пенсії.
З наведеного вбачається, що дії відповідача, які полягають у не врахуванні довідки про заробітну плату при призначенні пенсії, є протиправними.
При цьому, варто наголосити, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах “Пономарьов проти України”, “Рябих проти Росії”, “Нєлюбін проти Росії”), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі “Серявін та інші проти України” зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.
Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
З огляду на те, що спосіб захисту порушених прав позивача повинен бути ефективний, а також оскільки відповідач протиправно при призначенні пенсії позивачу з 23.09.2022 не врахував довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.05.2014 № 1188, видану ВАТ «ТОЧМАШ», колегія суддів погоджується з окружним судом, який  дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та зобов`язання відповідача провести з 23.09.2022 (з моменту призначення пенсії) перерахунок пенсії позивачу з урахуванням заробітної плати за період з 1992-1997 роки згідно з довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.05.2014 № 1188, виданою ВАТ «ТОЧМАШ», та здійснити виплату пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсії.
Відповідно до ст. 19 Конституції України відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.
Згідно ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі № 200/2679/23 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 24 жовтня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук