ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2023 року                                                                    Справа № 903/659/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Юрчук М.І. 

секретар судового засідання Шилан О.С. 
за участю представників:
органу прокуратури: Кривецька-Люліч Т.А.
позивача: представник не з`явився  
відповідача: Величко Г.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Волиньторф" на рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене 30.08.2023 суддею  Кравчук А. М. у м. Луцьк (повний текст рішення складено 31.08.2023) у справі № 903/659/23 
за позовом Керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в особі Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради 
до Державного підприємства "Волиньторф"
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 452202, 59 грн.

ВСТАНОВИВ:
Керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури в особі Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до  ДП "Волиньторф" про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 28.05.2021, № 2 від 04.10.2021, № 4 від 17.12.2021, № 6 від 21.01.2022 до договору закупівлі № 69/58 від 22.02.2021 та  стягнення 452202, 59 грн., обґрунтувавши позовні вимоги безпідставним збільшенням відповідачем в чотири рази вартості  одиниці товару.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 30.08.2023 у справі № 903/659/23 позов задоволено. Визнано недійсними додаткові угоди від 28.05.2021 № 1, від 04.10.2021 № 2, від 17.12.2021 № 4, від 21.01.2022 № 6 до договору закупівлі від 22.02.2021 № 69/58. Стягнуто з ДП "Волиньторф" на користь Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради 452202, 59 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив останнє скасувати повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, а також стягнути сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір.
Обґрунтовуючи скаргу підприємство вказало, що у оскаржуваному рішенні не було зазначено причин, через які замовник і учасник не можуть самостійно визначити коливання ціни на ринку на підставі наданих доказів (довідок торгово-промислової палати), що як наслідок у подальшому може призвести до отримання збитків для державного підприємства і не дотримання прибутки від реалізованої продукції. Також зазначає, що твердження суду першої інстанції, що висновки повинні в собі містити відсоток коливання ціни на товар є хибними. Відповідач також вважає, що судом помилково не взято до уваги ціни, зазначені у наказах по підприємству. Окрім того, відповідач вказує про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради. Вважає, що суд повинен залишити даний позов без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2023, серед іншого,  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Волиньторф" на рішення Господарського суду Волинської області від 30.08.2023 у справі № 903/659/23; зупинено дію рішення Господарського суду Волинської області від 30.08.2023 у справі № 903/659/23 до закінчення апеляційного розгляду.
Від прокуратури на адресу суду надійшов відзив, відповідно до якого прокурор просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Представник скаржника в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив останню задоволити, оскаржуване рішення скасувати.
Присутня у судовому засіданні представник органу прокуратури вимоги скарги заперечила з підстав, зазначених у відзиві на останню, просила скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Позивач явку повноважного представника не забезпечив, про час та дату судового засідання останній був належним чином повідомлений судом.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що позивач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, а явка представників обов`язковою не визнавалась, судова колегія дійшла висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційної скарги.
В силу ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, а також заслухавши представників скаржника та органу прокуратури у судовому засіданні, дослідивши та проаналізувавши наявні докази, колегія суддів встановила наступне.
Як слідує з матеріалів справи, Відділом освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради проведено відкриті торги щодо закупівлі твердого палива (брикетів торфових та торфокрихти) для закладів та установ відділу освіти на 2021 рік кількістю 3300 тонн з очікуваною вартістю 4385700 грн. з ПДВ, терміном поставки до 31.12.2021 (закупівля № UА-2021-01-22-005208-b).
За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано ДП "Волиньторф" з ціновою пропозицією 4270364 грн., з яким позивачем 22.02.2021 укладено договір № 69/58 про закупівлю товару, предметом якого  є торфові брикети та торфокрихта з визначеною кількістю 3150 т та 150 т відповідно. 
Відповідно до п.п. 1.1.-1.2. цього договору постачальник зобов`язується поставити, а замовник - прийняти та оплатити товар: брикети торфові та крихту брикетів торфових для установ та закладів відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради Волинської області на 2021 рік відповідно до загальної кількості товару, асортименту, одиниці виміру та ціни, визначеними сторонами у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору. У пункті 9.1. зазначено, що договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2021, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Згідно із специфікацією (додаток № 1 до договору) ціна за 1 т торфобрикету становить 1312, 05 грн. з ПДВ та за 1 т торфокрихти - 916, 08 грн. з ПДВ. 
Водночас, сторонами укладено додаткові угоди, якими: № 1 від 28.05.2021 ціну брикетів торфових збільшено з 1312, 05 грн/т до 1408, 05 грн/т (на 7,3 %); № 2 від 04.10.2021 ціну брикетів торфових збільшено з 1408,05 грн/т до 1548, 86 грн/т; № 4 від 17.12.2021 ціну за крихту брикетів торфових збільшено з 916, 08 грн/т до 1006, 77 грн/т; № 6 від 24.01.2022 ціну брикетів торфових збільшено з 1548, 86 грн/т до 1703, 59 грн/т.
Також сторонами укладено додаткові угоди від 29.11.2021 № 3 до договору закупівлі № 69/58, якою узгоджено новий рахунок для перерахування коштів, від 30.12.2021 № 5, якою продовжили дію договору до 31.03.2022 (на строк, достатній для проведення процедури нової закупівлі на початку 2022 року та збільшили вартість договору в обсязі, що не перевищує 20 % суми, визначеної в початковому договорі. Вартість цієї додаткової угоди складає 854000 грн з ПДВ); від 26.01.2022 № 7, якою визначено, що ціна договору становить 5123862, 59 грн., в тому числі ПДВ 853977, 10 грн.
Загалом, внаслідок укладення додаткових угод № № 1, 2, 6 до договору, ціна на продукцію (брикет торфовий) збільшилась на 29,84 % від первісної ціни, визначеної у договорі та внаслідок укладення додаткової угоди № 4 до договору, ціна на продукцію (крихту брикетів торфових) збільшилась на 9,9 % від первісної ціни, визначеної у договорі.
Як вбачається з матеріалів справи, необхідність укладення додаткових угод до договору обґрунтовано відповідачем коливанням оптово-відпускних цін на брикети, напівбрикети та крихту брикетів та напівбрикетів торфових та на підтвердження чого ним надано відповідні докази, а саме: по угоді № 1 від 28.05.2021: наказ ДП "Волиньторф" від 25.02.2021 № 59 "Про встановлення оптово-відпускних цін на брикети та напівбрикети торфові" (згідно якого підприємством з 01.03.2021 встановлено оптово-відпускну ціну для бюджетних установ на брикети торфові в розмірі 1338 грн/т з урахуванням ПДВ), висновок Волинської торгово-промислової палати від 10.03.2021 № В-327, згідно якого здійснивши аналіз комерційних пропозицій, знайдених в доступних інформаційних мережах, рівень цін за одиницю брикетів торфових станом на лютий 2021 року коливається від 1350 грн. до 3300 грн. за тонну. Цінова інформація дійсна тільки на дату складення. Висновок виданий в інформаційно-консультативних цілях; - по угоді № 2 від 04.10.2021: наказ ДП "Волиньторф" від 23.09.2021 № 170 "Про встановлення оптово-відпускних цін. на брикети та напівбрикети торфові" (згідно якого підприємством з 01.10.2021 встановлено оптово-відпускну ціну для бюджетних установ на брикети торфові в розмірі 1 560 грн/т з урахуванням ПДВ), висновок Волинської торгово-промислової палати від 29.09.2021 № В-1181, у якому вказано, що здійснивши аналіз комерційних пропозицій, знайдених в доступних інформаційних мережах, рівень цін за одиницю брикетів торфових станом на вересень 2021 року коливається від 1800 грн. до 4100 грн. за тонну. Цінова інформація дійсна тільки на дату складення. Висновок виданий в інформаційно-консультативних цілях; - по угоді № 4 від 17.12.2021: наказ ДП "Волиньторф" від 29.11.2021 № 226 "Про встановлення оптово-відпускних цін на крихту брикетів та напівбрикетів торфових" (згідно якого підприємством з 01.12.2021 встановлено оптово-відпускну ціну на крихту брикетів торфових та напівбрикетів споживачам усіх форм власності в розмірі 915 грн/т з урахуванням ПДВ), висновок Волинської торгово-промислової палати від 02.12.2021 № В-1596, у якому вказано, що здійснивши аналіз комерційних пропозицій знайдених в доступних інформаційних мережах, рівень цін за одиницю брикетів торфових (а не крихти) станом на листопад 2021 року коливається від 2800 грн. до 5200 грн. за тонну. Цінова інформація дійсна тільки на дату складення. Висновок виданий в інформаційно-консультативних цілях; - по угоді № 6 від 24.01.2022: наказ ДП "Волиньторф" від 29.11.2021 № 225 "Про встановлення оптово-відпускних цін на брикети та напівбрикети торфові" (згідно якого підприємством з 01.12.2021 встановлено оптово-відпускну ціну для бюджетних установ на брикети торфові в розмірі 1 950 грн/т з урахуванням ПДВ), висновок Волинської торгово-промислової палати від 02.12.2021 № В-1596, у якому вказано, що здійснивши аналіз комерційних пропозицій, знайдених в доступних інформаційних мережах, рівень цін за одиницю брикетів торфових станом на листопад 2021 року коливається від 2800 грн. до 5200 грн. за тонну. Цінова інформація дійсна тільки на дату складення. Висновок виданий в інформаційно-консультативних цілях.
Як вбачається з правової позиції прокурора, жодні письмові пропозиції (обґрунтування) щодо зміни ціни на товар за договором закупівлі № 69/58 ДП "Волиньторф" на адресу Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради, не надсилались.
Відповідно до звіту про виконання договору про закупівлю, сформованого 06.06.2022 та завантаженого до електронної системи публічних закупівль "Рrozorro", договір про закупівлю від 22.02.2021 № 69/58, термін дії якого з 22.02.2021 по 31.03.2022, виконано. Відповідачем поставлено відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради 3300 т твердого палива (торф`яних брикетів та торфокрихти для установ та закладів відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради на 2021 рік) загальною вартістю 5123862, 59 грн. (в тому числі ПДВ 853977, 10 грн).
У ході вивчення даної закупівлі (зокрема, видаткових накладних та платіжних доручень) прокуратурою встановлено, що вказана інформація в частині кількості поставленого твердого палива не є достовірною, оскільки відповідач поставив замовнику за вищевказаний період 3471, 685 т брикетів торфових на суму 5002529, 43 грн., що в подальшому послугувало підставою для звернення прокурати з відповідним позовом до господарського суду.
Судом апеляційної інстанції зазначається, що статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В силу ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.
Згідно п. 4 Порядку зміни умов договору, зміна умов договору оформляється сторонами шляхом підписання додаткової угоди, яка набуває чинності з моменту її підписання сторонами (якщо сторони не погодять інший термін (строк) набрання чинності додатковою угодою) та є невід`ємною частиною договору.
Як підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем укладено договір № 69/58 від 22.02.2021 та чотири додаткових угоди, якими змінено ціну за одиницю товару, внаслідок чого ціна на продукцію брикет торфовий збільшилась на 29, 84% від первісної ціни, визначеної у договорі, ціна на продукцію крихту брикетів торфових - на 9, 9% від первісної ціни.
Будь який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємство має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.
Частиною 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відтак, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за п. 2 ч. 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Метою регулювання, передбаченого ст. 41 Закону, а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 %, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Отже, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про державні закупівлі"  нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.
Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку.
З огляду на зазначені норми, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.
Водночас, існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.
Як зазначено вище, додаткові угоди № № 1, 2, 4, 6 укладено на підставі наказів ДП "Волиньторф",  цінових довідок Волинської торгово-промислової палати.
Судом зазначається, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).
При цьому, у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.
Висновки торгово-промислової палати можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку, але такі довідки не відповідають вищезазначеним вимогам та не містять інформацію щодо ринкової вартості брикетів торфових та крихти станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції, дату укладення договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни з моменту укладення договору до дати укладення оспорюваних додаткових угод.
Разом з цим, постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є не прогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що довідки торгово-промислових палат не підтверджують коливання ціни природного газу на ринку, не містять розрахунку її вартості станом на дату подання цінової пропозиції і дату укладення додаткових угод до договору. Такими доказами не наведено динаміки зміни ціни в бік збільшення або зменшення, відтак, вони не можуть бути належним доказом у справі.
З огляду на що, відповідач не довів обставин такого коливання цін станом на дату укладення кожної з додаткових угод, а тому їх укладенням порушено визначену законом граничну межу зміни ціни товару, що спотворює результати торгів та нівелює економію, яку отримано під час підписання договору та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі.
Окрім того, місцевим господарським судом обґрунтовано вказано про те, що оскільки  предметом позову у даній справі є визнання недійсними додаткових угод № № 1, 2, 4, 6 до договору від 22.02.2021 на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України як таких, що укладені з порушенням ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та стягнення 452202, 59 грн., правомірність підписання інших додаткових угод судами не оцінюється.
В силу ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
З огляду на викладене, у зв`язку зі збільшенням ціни, зокрема, на товар брикети торфові, обсяги поставки внаслідок укладення додаткових угод від 28.05.2021 № 1, від 04.10.2021 № 2, від 21.01.2022 № 6 до договору, склали лише 3471, 685 т загальною вартістю 5002529, 43 грн., на крихту брикетів торфових - внаслідок укладення додаткової угоди від 17.12.2021 № 4 до договору - 127, 327 т загальною вартістю 121133, 12 грн. 
При цьому, при поставці такої ж кількості твердого палива відповідачем позивачу за первісною ціною, визначеною в договорі закупівлі № 69/58, вартість брикету торфового становила б 4555018, 25 грн., а крихти - 116641,71 грн. Відтак, відповідачем недопоставлено позивачу 341, 08 т брикету торфового та 5,12 т крихти брикету торфового, як це визначено сторонами договору від 22.02.2021 № 69/58 та додатковою угодою від 22.02.2021 № 5 на суму 447511, 18 грн (із розрахунку 1312, 05 грн. за 1 т брикету) і 4691, 41 грн. (із розрахунку 916, 08 грн. за 1 т крихти), та призвело до недоотримання відділом товару, на який розраховувалося при укладенні вказаного договору, що жодним чином не узгоджується із загальними принципами, визначеними у Законі України "Про публічні закупівлі".
На підставі усього вищезазначеного, колегія суддів повністю погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що укладені додаткові угоди № № 1, 2, 4, 6 до договору від 22.02.2021 № 68/58 суперечать вимогам законодавства, зокрема, Закону    України "Про публічні закупівлі" та положенням ст. 203 ЦК України, оскільки товар поставлений за цінами вищими, ніж вказано в основному договорі про постачання, а кількість зменшилася, у зв`язку з чим такі угоди підлягають визнанню недійсними.
Відповідачем не доведено ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції належними та допустимими доказами коливання ціни на ринку, необхідність збільшення ціни за товар, неможливість виконання договору, а також те, що договір для нього був невигідним, збитковим.
Водночас, судом констатується, що визнання недійсним попередніх вимог тягне недійсність наступних.
В силу ч. 1  ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Згідно ч. 1    ст. 670 ЦК України,    якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Як встановлено судами та зазначено вище, Відділом освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради зайво сплачені за поставлений товар грошові кошти в сумі 452202, 59 грн.  внаслідок збільшення ціни та зменшення кількості поставленого товару за укладеними всупереч законодавству спірними додатковими угодами, у зв`язку з чим підлягають стягненню з відповідача.
Щодо доводів скаржника про те, що місцевим господарським судом помилково не взято до уваги ціни, зазначені у наказах по підприємству, суд зазначає, що Верховним Судом під час розгляду справи № 903/383/22 у постанові від 16.02.2023 зазначено, що положеннями п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" прямо визначено, що обов`язковою умовою для збільшення ціни договору є наявність підтверджених обставин коливання цін на ринку щодо відповідного товару.
Чинне законодавство не передбачає, які саме документи мають підтверджувати факт коливання цін. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. 
Надані відповідачем позивачу документи (в тому числі накази ДП "Волиньторф" про встановлення оптово-відпускних цін на брикети та напівбрикети торфові) не підтверджують і не демонструють коливання ціни на ринку на брикети торфові та не є належним обґрунтуванням підвищення ціни на товар.
Стосовно доводів скаржника про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на слідуюче.
В силу ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно приписів ст. 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. 
Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З огляду на те, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Відтак, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. 
У даному випадку укладення спірних додаткових угод до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері суспільних відносин становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.
Поряд з цим, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави.
Судом констатується, що звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності.
Не виконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур порушує інтереси держави в частині гарантування організації діяльності органів державної влади відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави.
При цьому, укладенням спірних додаткових угод до договору про закупівлю порушені матеріальні інтереси, оскільки з урахуванням додаткових угод відділ фактично отримав менше товару у порівнянні з первісним договором за значно вищою ціною.
За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Порушення інтересів держави обґрунтовано укладенням гуманітарним відділом додаткових угод всупереч вимог чинного законодавства і інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару.
Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка гуманітарного відділу щодо захисту порушених інтересів держави.
Враховуючи вищевказані приписи, апеляційний господарський суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заявлений у даному випадку прокурором позов спрямований на виконання конституційної функції прокуратури, як органу держави, а тому, цей позов поданий у відповідності до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" в інтересах держави.
Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновків, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Відтак, у спірних правовідносинах судам необхідно дослідити: чи знав або повинен був знати компетентний орган про допущені порушення інтересів держави, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся; чи дотримано прокурором розумного строку для надання уповноваженому органу можливості відреагувати на виявлене прокурором порушення та самостійно звернутися до суду з відповідним позовом або ж надати аргументовану відповідь на звернення прокурора. При цьому самого лише посилання прокурора про виявлення ним порушення інтересів держави та невжиття органом державної влади (позивачем у справі), на який покладено обов`язок щодо судового захисту інтересів держави, відповідних дій для такого захисту, недостатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.
Судом констатується, що повноваження прокурора на звернення до суду підтверджені матеріалами справи, зокрема листами Камінь-Каширської окружної прокуратури від 22.06.2022, 08.03.2023, 15.06.2023.
В силу ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами розгляду апеляційної скарги судова колегія дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню, оскільки наведені скаржником аргументи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
За таких обставин рішення Господарського суду Волинської області від 30.08.2023 у справі № 903/659/23 слід залишити без змін.
В силу ст. 129 ГПК України понесені скаржником судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на останнього.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Волиньторф" залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Волинської області від 30 серпня 2023 року у справі № 903/659/23 залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу № 903/659/23 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складено "20" листопада 2023 року.

Головуючий  суддя                                                                      Тимошенко О.М. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.  

Суддя                                                                                              Юрчук М.І.