Постанова                                                  
Іменем України                          
 
01 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 147/1143/17
провадження № 61-2849св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,           Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідач  - Державне підприємство «Тростянецький спиртовий завод», 
третя особа - Фонд державного майна України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод», третя особа - Фонд державного майна України, про стягнення коштів
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 січня 2023 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К., Оніщука В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому,                                 з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» (далі - ДП «Тростянецький спиртовий завод», підприємство) на свою користь 10 499 952,23 грн, з яких:                        738 823,89 грн - за договорами поступки права вимоги від 25 січня 2007 року та                             від 21 березня 2007 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Арте Інвест» (далі - ТОВ «Арте Інвест»); 1 066 740,23 грн - заборгованість за надану ним мелясу за договором від 01 листопада 2005 року № 01/11/01, яка облікована                        в реєстрі кредиторської заборгованості в сумі 1 060 766,00 грн;                                              1 007 393,21 грн - заборгованість за відпущену в борг відповідачеві мелясу за поступкою права вимоги від ТОВ «Арте Інвест»; 1 502 653,60 грн - заборгованість за мелясу поклажодавця ОСОБА_1 , у тому числі за договорами поступки права вимоги та через його повірених осіб: Приватного підприємства «Віват» (далі -                    ПП «Віват»), СПД ОСОБА_2 , ТОВ «Артеінвест», ОСОБА_3 та інших;                           5 441 113,31 грн - інфляційні втрати; 773 228,00 грн - 3 % річних від прострочених сум.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що                                                             в 2006-2007 роках на прохання підприємства він надавав йому поворотну цільову фінансову допомогу (позику) готівкою у доларах США та сировиною (меляса), що забезпечило відновлення платоспроможності відповідача, його виробничого процесу та в цілому фінансово-господарської діяльності.
 
27 січня 2006 року між ним і ДП «Тростянецький спиртовий завод» був укладений договір позики, за умовами якого він надав позичальнику в борг грошові кошти                            у розмірі 738 823,89 грн, а саме 14 березня 2006 року вніс до каси підприємства кошти в розмірі 90 303,84 дол. США, а 07 червня 2006 року - 55 152,786 дол. США. Згідно з пунктом 3.1 цього договору він вніс до каси підприємства всього                                      145 456,63 дол. США, що еквівалентно 738 823,89 грн, на строк виробничої необхідності з поверненням доларового еквіваленту цієї суми за встановленим курсом НБУ на дату повернення коштів. Також згідно з вказаним договором позики він протягом 2006 року через повірених осіб надав підприємству                                          у безготівковому порядку поворотну фінансову допомогу в розмірі 1 066 740 грн, що станом на 13 квітня 2007 року еквівалентно 206 332,69 дол. США, яка станом на 12 квітня 2007 року йому як кредитору не повернена.
 
Крім того, згідно з договорами відповідального зберігання майна (меляси)                                  від 17 лютого 2006 року та від 20 вересня 2006 року він передав ДП «Тростянецький спиртовий завод» на відповідальне зберігання - мелясу                                             в кількості 6 626 292 т, вартістю 2 510 046,01 грн, що еквівалентно 482 701,16 дол. США, на умовах її повернення за ціною початкової вартості та права переробки цієї сировини в спирт для виробничої та іншої необхідності заводу. Підприємство переробило 3 024,28 т меляси, а інша частина - 3 601,998 т залишалась на складі сировини та згодом зникла.
 
У листі від 02 березня 2007 року та заяві про виконання боргових зобов`язань                     від 12 квітня 2007 року підприємство визнало факт існування перед ним заборгованості в загальній сумі 4 295 610,07 грн, з яких: 1 805 563,89 грн - заборгованість за поворотної цільової фінансової допомоги за період з 01 грудня 2005 року до 01 березня 2007 року (738 823,89 грн - готівкові внески до каси заводу і 1 066 740,00 грн - в безготівковому порядку) та 2 490 046,81 грн - заборгованість за мелясу згідно з договорами відповідального зберігання майна.
 
У жовтні - грудні 2014 року він особисто звертався до ДП «Тростянецький спиртовий завод» з вимогами провести розрахунки за зобов`язаннями, що виникли на підставі вказаних договорів позики та зберігання майна                                      у 2005-2007 роках, однак відповіді не отримав. Як йому стало відомо, підприємство на той час уже не працювало, перебувало у стадії реорганізації та ліквідації у 2011--2013 роках.
 
Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за вищевказаними договорами йому завдано збитків у розмірі 834 490,48 дол. США, що станом на                          13 квітня 2007 року еквівалентно 4 295 610,07 грн, а також він має право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних від прострочених сум. У зв`язку з цим позивач просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Тростянецький районний суд Вінницької області рішенням від 01 грудня 2021 року позов задовольнив частково. Стягнув з ДП «Тростянецький спиртовий завод» Державного концерну «Укрспирт» на користь ОСОБА_1 заборгованість                                        у розмірі 8 372 582,93 грн, з яких: 4 315 610,92 грн - заборгованість за зобов`язаннями; 3 668 212,30 грн - інфляційні втрати; 388 759,70 грн - 3 % річних. В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що між сторонами укладені договори позики та надання поворотної фінансової допомоги. Під час судового розгляду підтверджено співпрацю та взаєморозрахунки між позивачем через повірену особу та відповідачем, а також між первісним кредитором, правонаступником якого став позивач за договором відступлення права вимоги. Позивач як новий кредитор надсилав відповідачу претензії з вимогою про повернення грошових коштів у порядку поступки права вимоги за борговими зобов`язаннями в сумі проконвертованої валюти, однак відповідач залишив досудову вимогу без реагування. Оскільки ДП «Тростянецький спиртовий завод» не виконало належним чином договірних зобов`язань, воно має нести відповідальність згідно                            з умовами договорів та сплатити на користь позивача визначену суму основної заборгованості, а інфляційні втрати і 3 % річних - лише в межах трирічного строку, що передує дню звернення до суду з цим позовом.
 
Суд першої інстанції також зазначив, що ОСОБА_1 уперше надіслав на адресу відповідача претензію з вимогою погашення боргу 17 листопада 2014 року, а до суду він звернувся 13 листопада 2017 року, тобто в межах позовної давності.
 
Суди розглядали справу неодноразово.
 
Вінницький апеляційний суд постановою від 03 лютого 2022 року апеляційну скаргу ДП «Тростянецький спиртовий завод» задовольнив частково. Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року скасував, провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Компенсував ДП «Тростянецький спиртовий завод» судові витрати, понесені ним на сплату судового збору в розмірі 12 000,00 грн, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Верховний Суд постановою від 19 жовтня 2022 року касаційну скаргу                     ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Вінницького апеляційного суду                   від 03 лютого 2022 року скасував, справу передав для продовження розгляду до Вінницького апеляційного суду.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Вінницький апеляційний суд постановою від 19 січня 2023 року апеляційну скаргу ДП «Тростянецький спиртовий завод» задовольнив. Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.
 
Апеляційний суд мотивував судове рішення тим, що позивач не довів допустимими і достовірними доказами надання підприємству позики чи поворотної фінансової допомоги у доларах США, що виключає виконання зобов`язання на час повернення як у доларовому еквіваленті за курсом НБУ, так             і у гривнях. Висновки суду про набуття позивачем прав вимоги до відповідача за договорами відступлення права вимоги боргу, укладеними між позивачем і ТОВ «Арте Інвест», від 21 березня 2007 року та договорами поступки прав вимоги боргу, укладеними між позивачем і ОСОБА_3 , від 17 березня 2007 року                              і від 27 березня 2007 року не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки немає оригіналів первинних документів на підтвердження усього розміру вказаної позивачем заборгованості, яка випливає із зазначених договорів. Крім того, заборгованість, яка, на твердження позивача, випливає з договорів відповідального зберігання меляси, не може бути перевірена судом у зв`язку                           з відсутністю первинних документів бухгалтерського обліку на підприємстві та втратою частини меляси, на що вказує і сам позивач. Також немає правових підстав для визначення розміру такої заборгованості, виходячи із сум                                            в еквіваленті до долара США. У зв`язку з цим апеляційний суд вважав необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості у розмірі 8 372 582,93 грн.
 
Крім того, апеляційний суд виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 до підприємства після порушення господарським судом провадження у справі про його банкрутство, заявлені ним з порушенням строку, встановленого законом строк, тому вони є погашеними, а права вимоги, що випливає з таких зобов`язань, позивач немає у зв`язку з припиненням зобов`язань.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 19 січня 2023 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказував те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду                від 15 травня 2019 року у справі № 587/1428/18, від 14 лютого 2018 року у справі № 456/20/16, від 20 березня 2019 року у справі № 456/450/16, від 31 жовтня              2018 року у справі № 541/459/17, від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 та постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 752/23412/18, від 19 жовтня 2022 року у справі № 147/1143/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 151/979/18, від 24 червня 2020 року у справі № 151/701/17, від 27 листопада 2019 року у справі                                            № 661/2145/16 (провадження № 61-32345св18), від 31 травня 2021 року у справі № 127/984/20, від 16 січня 2019 року у справі № 243/2997/16, від 27 травня                            2020 року у справі № 633/444/17, від 26 березня 2020 року у справі                                                 № 757/16456/16, від 27 червня 2019 року у справі 313/116/17, від 16 січня                 2019 року у справі № 243/2997/16, від 25 квітня 2019 року у справі № 918/541/18, від 19 травня 2021 року у справі № 752/23412/18; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставини, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті                           411 ЦПК України); суд необґрунтовано відхилив клопотання позивача про дослідження або огляд доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України); суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин. Водночас, суд апеляційної інстанції, переоцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов безпідставного висновку про недоведеність заявлених вимог. Разом з цим, апеляційний суд, пославшись на норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, помилково вважав, що позивач не мав права надавати підприємству в борг грошові кошти в іноземній валюті, а підприємство не могло приймати такі кошти через касу. Крім того, у спірному випадку має місце неналежне виконання підприємством зобов`язань, які виникли з цивільно-правових, а не господарських правочинів, тому апеляційний суд безпідставно вважав, що вимоги ОСОБА_1 як конкурсного кредитора є погашеними.
 
У травні 2023 року ДП «Тростянецький спиртовий завод» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, оскільки це судове рішення є законним і обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам. Водночас зазначило, що грошові зобов`язання відповідача перед позивачем за укладеними угодами                                                є припиненими (погашеними), оскільки в спірному випадку вимоги позивача як конкурсного кредитора заявлені поза строком, визначеним Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»                     у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон про банкрутство).
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
25 квітня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що 27 січня 2006 року між ОСОБА_1 як позикодавцем і ДП «Тростянецький спиртовий завод» як позичальником був укладено договір позики, за умовами якого з метою фінансової стабілізації позичальника позикодавець надає позичальникові позику поворотну цільову фінансову допомогу у грошовому виражені та сировиною (мелясою), ТМЦ на загальну суму 600 000,00 дол. США, що за курсом НБУ (5,00 грн до 1 дол. США) становить суму 3 000 000,00 грн. Пунктом 2.1 цього договору визначено, що позика надається протягом 2006-2007 років. Згідно з пунктом 3.1 договору термін надання позики визначається з моменту підписання цього договору та становить строк протягом виробничої необхідності.
 
17 лютого 2006 року між ОСОБА_1 як поклажодавецем і ДП «Тростянецький спиртовий завод» як охоронником був укладений договір відповідального зберігання майна, за умовами якого поклажодавець як особисто, так і через повірену особу ОСОБА_3 передає, а охоронник приймає на схов (зберігання) мелясу в кількості 3 500 т.
 
20 вересня 2006 року між ОСОБА_1 і ДП «Тростянецький спиртовий завод» був укладений договір відповідального зберігання майна, за умовами якого поклажодавець як особисто, так і через повірену особу ОСОБА_2 передає, а охоронник приймає на схов (зберігання) мелясу в кількості 1 500 т. 
 
На підтвердження отримання коштів ДП «Тростянецький спиртовий завод» позивач надав розписку ДП «Тростянецький спиртовий завод» (за підписом директора Лозового В. Л. та головного бухгалтера ОСОБА_4 ) від 24 жовтня                2006 року, з якої відомо, що в І-ІІ кварталах 2006 року отримано та проконвертовано в національну валюту, відповідно 90 303,84 дол. США                                        і 55 152,78 дол. США, які прийнято готівкою до каси підприємства як поворотну цільову фінансову допомогу. Також підприємство отримало додатково безготівкові кошти в сумі 1 066 740,00 грн та сировиною (мелясою) в кількості                     3 024,28 т на суму 1 092177,84 грн.
 
Згідно зі зведеним актом прийомки-передачі до договору за 2006 рік поклажодавець ОСОБА_1 через повірених ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 передав на відповідальне зберігання мелясу всього в кількості 6 626,292 т на загальну суму 2 5100 46,01 грн, а ДП «Тростянецький спиртовий завод» в особі директора Лозового В. Л. прийняло її на зберігання.
 
Також на підтвердження цих обставин позивач надав копії квитанції до прибуткового касового ордера від 07 червня 2006 року на суму 280 893,14 грн та копії квитанції до прибуткового касового ордера від 14 березня 2006 року на суму          457 930,75 грн; акт прийомки-передачі до договору від 20 вересня 2006 року меляси в кількості 1 506,634 тон; акт прийомки-передачі до договору від 17 лютого 2006 року меляси в кількості 1 610,10 т; акт прийомки-передачі до договору                               від 17 лютого 2006 року меляси в кількості 1 009,558 т; акт прийомки-передачі до договору від 17 лютого 2006 року меляси в кількості 2 500,00 т; копії квитанції до прибуткового касового ордера від 20 вересня 2006 року на суму 400 000,00 грн, копії квитанції до прибуткового касового ордера від 29 вересня 2006 року на суму 200 000,00 грн; копії квитанцій до прибуткового касового ордера від 06 лютого 2006 року, від 15 лютого 2006 року, 14 березня 2006 року, 05 травня 2006 року, від 27 січня 2006 року, від 24 лютого 2006 року, 07 червня 2006 року.
 
Листом від 02 березня 2007 року ДП «Тростянецький спиртовий завод» підтвердило про отримання від ОСОБА_1 на відповідальне зберігання меляси з правом її перероблення в кількості 6 626,292 ти, також безготівкових та готівкових коштів, які зобов`язалося повернути.
 
З листа від 15 березня 2007 року № 1/37 відомо про надання ОСОБА_1 підприємству коштів як цільової поворотної фінансової допомоги.
 
Листом від 12 квітня 2007 року ДП «Тростянецький спиртовий завод» підтвердило наявність заборгованості з отриманої поворотної фінансової допомоги                                                                 в грошовому вигляді та сировиною (мелясою), і визнало право вимоги                              ОСОБА_1 щодо виконання ДП «Тростянецький спиртовий завод» боргових зобов`язань на загальну суму 4 295 610,07 грн.
 
13 квітня 2007 року ДП «Тростянецький спиртовий завод» в особі директора                 Лозового В. Л. надало боргову розписку про отримання від ОСОБА_1 готівкових коштів в сумі 738 823,89 грн. 
 
29 грудня 2006 року між суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 як первісним кредитором і ОСОБА_1 як новим кредитором був укладений договір поступки права вимоги боргу, за умовами якого новий кредитор повністю одержує право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за договором відповідального зберігання від 20 вересня 2006 року в сумі                                        602 653,60 грн.
 
21 березня 2007 року між ОСОБА_1 як новим кредитором, ДП «Тростянецький спиртовий завод» як боржником і ТОВ «Арте Інвест» як старим кредитором укладено договір поступки права вимоги. 
 
Згідно з пунктами 1, 2 цього договору старий кредитор поступається, а новий кредитор отримує та набуває права вимоги від боржника належного та повного виконання зобов`язань на отримані боржником грошових коштів, ТМЦ, обладнання, сировину (мелясу) на протязі 2005-2006 років. За цим договором новий кредитор отримує та набуває право вимоги від боржника виконання зобов`язань за договором поступки права вимоги боргу від 25 січня 2007 року                            в сумі 1 066 740,72 грн та від 25 січня 2017 року в сумі 1 007 393,21 грн. 
 
27 березня 2007 року між ОСОБА_1 як новим кредитором, ДП «Тростянецький спиртовий завод» як боржником та ОСОБА_3 як старим кредитором був укладений договір поступки вимоги. 
 
Згідно з пунктами 1, 2 цього договору старий кредитор поступається, а новий кредитор отримує та набуває права вимоги від боржника належного та повного виконання зобов`язань на отримані боржником грошові кошти, ТМЦ, обладнання, сировину (мелясу) протягом 2005-2006 років. За цим договором новий кредитор отримує та набуває право вимоги від боржника виконання зобов`язань за договором поступки права вимоги боргу від 17 березня 2007 року в сумі                               900 000,00 грн.
 
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21 березня 2008 року порушено провадження у справі № 10/47-08 про банкрутство ДП «Тростянецький спиртовий завод» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство підприємства.
 
03 червня 2008 року в офіційному друкованому органі - газеті «Голос України»         № 104 (4354) опубліковано оголошення про порушення Господарським судом Вінницької області провадження у справі № 10/47-08 про банкрутство ДП «Тростянецький спиртовий завод».
 
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 27 серпня 2008 року у справі № 10/47-08 затверджено реєстр вимог кредиторів ДП «Тростянецький спиртовий завод» та встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, вважаються погашеними. Із цієї ухвали відомо, що на той час вимог ОСОБА_1 як кредитора або його довірених осіб до відповідача не було.
 
17 листопада 2014 року ОСОБА_1 знову надіслав ДП «Тростянецький спиртовий завод» претензію з вимогою про погашення заборгованості, яку вдруге надіслав на адресу підприємства 27 листопада 2014 року. Також 17 травня 2017 року                    ОСОБА_1 надіслав до підприємства заяву-претензію з вимогою погашення заборгованості.
 
17 травня 2017 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ліквідаційної комісії Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості претензію                    з вимогою погашення боргу.
 
05 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області (справа № 10/47-08) з позовом до ДП «Тростянецький спиртовий завод» про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 25 523 755,44 грн.
 
Обґрунтовуючи ці вимоги,  ОСОБА_1 посилався на те, що в 2005-2006 роках він на прохання посадових осіб ДП «Тростянецький спиртовий завод», спиртооб`єднання «Поділляспирт» надав для здійснення поточних витрат поворотну цільову фінансову допомогу готівкою в гривні та доларах США для закупівлі сировини і допоміжних ТМЦ, паливно-мастильних матеріалів, на ремонтні роботи для запуску виробничого процесу спиртзаводу сезонів                                 2005-2006, 2006-2007 років на загальну суму понад 800 000,00 дол. США, які за умовами договорів від 27 січня 2006 року, від 17 листопада 2005 року № 01/1-05,                           від 05 грудня 2005 року № 22 та інших, за погодженням від 17 березня 2006 року № 1/01, юридична особа разом з повіреними та уповноваженими особами за дорученням юридичної особи в її інтересах конвертувала в гривню за виробничою необхідністю та з особливостями звітних періодів.
 
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 24 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 листопада 2020 року у справі № 10/47-08, у визнанні грошових вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24 липня 2020 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 листопада 2020 року у справі № 10/47-08 залишено без змін.
 
У зазначеній постанові Верховний Суд виходив з того, що грошові вимоги         ОСОБА_1 , як встановили суди попередніх інстанцій, є конкурсними, оскільки виникли до дня порушення справи про банкрутство, а саме до 21 березня 2008 року, а не поточними, як про це вказує заявник.
 
Враховуючи те, що оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство ДП «Тростянецький спиртовий завод» здійснено 03 червня 2008 року, ОСОБА_1 як конкурсний кредитор повинен був звернутися з вимогами до боржника у строк до 04 липня 2008 року включно.
 
Водночас відповідну заяву було подано до суду лише 03 березня 2020 року, тобто з пропуском встановленого строку майже на 12 років, а тому зазначені вимоги конкурсного кредитора на момент подання заяви є погашеними відповідно до статті 14 Закону про банкрутство в редакції до 19 січня 2013 року.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;               2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права           в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з підприємства на свою користь 10 499 952, 23 грн, з яких: 738 823,89 грн - за договорами поступки права вимоги від 25 січня 2007 року та від 21 березня 2007 року від ТОВ «Арте Інвест»; 1 066 740,23 грн - заборгованість за надану ним мелясу за договором                      від 01 листопада 2005 року № 01/11/01, яка облікована в реєстрі кредиторської заборгованості в сумі 1 060 766,00 грн; 1 007 393,21 грн - заборгованість за відпущену в борг відповідачеві мелясу за поступкою права вимоги від ТОВ «Арте Інвест»; 1 502 653,60 грн - заборгованість за мелясу поклажодавця ОСОБА_1 , у тому числі за договорами поступки права вимоги та через його повірених осіб: ПП «Віват», СПД ОСОБА_2 , ТОВ «Арте Інвест», ОСОБА_3 та інших;                    5 441 113,31 грн - інфляційні втрати; 773 228,00 грн - 3 % річних.
 
Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову               у задоволенні позову, апеляційний суд виходив, зокрема з того, що позивач як конкурсний кредитор пропустив визначений Законом про банкрутство строк на звернення з вимогою до кредитора.
 
Верховний суд погоджується із зазначеним висновком апеляційного суду з огляду на таке.
 
Згідно зі статтею 1 Закону про банкрутство в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин боржник - суб`єкт підприємницької діяльності (юридична особа або фізична особа - підприємець), неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов`язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом. Фізична особа - підприємець є боржником лише за зобов`язаннями, які виникли у неї у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності. Боржником не можуть бути відокремлені структурні підрозділи юридичної особи (філії, представництва, відділення тощо).
 
Грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, в тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.
 
Кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя). 
 
Погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредиторів, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну зобов`язання або припинення зобов`язання в інший спосіб, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.
 
Апеляційний суд встановив, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21 березня 2008 року порушено провадження у справі № 10/47-08 про банкрутство ДП «Тростянецький спиртовий завод» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство підприємства.
 
03 червня 2008 року в газеті «Голос України»№ 104 (4354) опубліковано відповідне оголошення.
 
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 27 серпня 2008 року у справі № 10/47-08 затверджено реєстр вимог кредиторів ДП «Тростянецький спиртовий завод» та встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, вважаються погашеними. Із цієї ухвали відомо, що на той час вимог ОСОБА_1 як кредитора або його довірених осіб до відповідача не було.
 
05 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області (справа № 10/47-08) з позовом до ДП «Тростянецький спиртовий завод» про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 25 523 755,44 грн.
 
Обґрунтовуючи ці вимоги,  ОСОБА_1 посилався на те, що в 2005-2006 роках він на прохання посадових осіб ДП «Тростянецький спиртовий завод», спиртооб`єднання «Поділляспирт» надав для здійснення поточних витрат поворотну цільову фінансову допомогу готівкою в гривні та доларах США для закупівлі сировини і допоміжних ТМЦ, паливно-мастильних матеріалів, на ремонтні роботи для запуску виробничого процесу спиртзаводу сезонів                                 2005-2006, 2006-2007 років на загальну суму понад 800 000,00 дол. США, які за умовами договорів від 27 січня 2006 року, від 17 листопада 2005 року № 01/1-05,                           від 05 грудня 2005 року № 22 та інших, за погодженням від 17 березня 2006 року № 1/01, юридична особа разом з повіреними та уповноваженими особами за дорученням юридичної особи в її інтересах конвертувала в гривню за виробничою необхідністю та з особливостями звітних періодів.
 
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 24 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 листопада 2020 року, у визнанні грошових вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24 липня 2020 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 листопада 2020 року у справі № 10/47-08 залишено без змін. У зазначеній постанові Верховний Суд виходив з того, що грошові вимоги        ОСОБА_1 , як встановили суди попередніх інстанцій, є конкурсними, оскільки виникли до дня порушення справи про банкрутство, а саме до 21 березня                             2008 року, а не поточними, як про це вказував заявник. 
 
Згідно з частинами першою, другою статті 14 Закону про банкрутство в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Копії зазначених заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майном. Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. 
 
Отже, відповідно до зазначених норм права конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані були подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Строк звернення конкурсних кредиторів із письмовими заявами до боржника є граничним.
 
Таких висновків щодо застосування норм права у спірних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 29 травня 2018 року у справі № 27/58б;     від 29 травня 2018 року у справі № 27/58б; від 28 січня 2020 року у справі                                             № 1-7/158-09-3124, від 30 січня 2020 року у справі № 01/5026/333/2011.
 
Оскільки оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ДП «Тростянецький спиртовий завод» було опубліковано в газеті «Голос України»                03 червня 2008 року, то граничною датою для подання заяв конкурсних кредиторів зі своїми вимогами було 04 липня 2008 року. Однак у зазначений період позивач зі своїми вимогами до відповідача до господарського суду не звертався, а отже, вимоги позивача вважаються погашеними, а зобов`язання - припиненими.
 
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або                          у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
 
З позовною заявою у цій справі ОСОБА_1 звернувся лише 16 листопада                         2017 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною першою статті                      14 Закону про банкрутство, який є граничним та поновленню не підлягає, а тому вимоги позивача є погашеними, а право вимоги, що випливає з таких зобов`язань відсутнє у зв`язку з припиненням зобов`язань з підстав, що передбачені законом.
 
Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову                                в задоволенні позову у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 як конкурсний кредитор звернувся до суду з погашеними вимогами, що підтверджується судовими рішеннями у справі № 10/47-08.
 
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції не аналізує інших підстав відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте     в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, і підстав для його скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 19 січня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко    В. М. Коротун   	
 	М. Ю. Тітов