РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року 
м. Рівне

Справа № 567/1006/22
Провадження № 22-ц/4815/1026/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : суддя Боймиструк С.В.,
судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,
за участю: ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 26 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро", про скасування рішень державного реєстратора та усунення перешкод в користуванні земельними ділянками,

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2022 року в Острозький районний суд Рівненської області з позовною заявою до ТОВ "Західна агровиробнича компанія", ТОВ "Захід Агро" про скасування рішень державного реєстратора та усунення перешкод в користуванні земельними ділянками звернулася ОСОБА_2 .
В обґрунтування позову зазначає, що на підставі державних актів про право власності на землю вона є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 
5624285300:11:003:0322 площею 0,26 га, 
5624285300:10:001:0250 площею 0,8 га, 
5624285300:11:002:0123 площею 1,36 га, 
які розташовані на території колишньої Мощаницької сільської ради Острозького району Рівненської області. 
В червні 2022 їй стало відомо, що щодо належних їй земельних ділянок було зареєстровано право оренди за ТОВ "Західна агровиробнича компанія". Підставою для державної реєстрації державним реєстратором стали договори оренди землі та додаткові угоди до договорів оренди землі, укладені між ТзОВ "Захід-Агро", ТОВ "Західна агровиробнича компанія" та нею. 
Посилається на те, що між нею та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" наявний спір про право користування земельними ділянками, належними їй оскільки вищевказаних додаткових угод щодо передачі права оренди земельних ділянок вона не підписувала, їхні умови не погоджувала та на укладення таких угод нікого не уповноважувала, з нею не узгоджувалися умови вказаних додаткових угод.
Зазначає, що наразі ТОВ "Західна агровиробнича компанія" користується належними їй земельними ділянками, чим порушує її права на користування та розпорядження належним їй майном. 
Вказуючи на те, що відповідач користується земельними ділянками без відповідної правової підстави, оскільки додаткові угоди до договорів оренди землі позивачем не укладалися, просить зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути належні їй земельні ділянки з кадастровими номерами 5624285300:11:003:0322 площею 0,26 га, 5624285300:10:001:0250 площею 0,8 га, 5624285300:11:002:0123 площею 1,36 га, які розташовані на території колишньої Мощаницької сільської ради Острозького району Рівненської області, а також скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди вказаних земельних ділянок за ТОВ "Західна агровиробнича компанія".

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 15 червня 2022 року позов задоволено частково.
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" повернути ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер 5624285300:11:003:0322, площею 0,26 га із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Мощаницької сільської ради Острозького району Рівненської області).
Скасовано рішення державного реєстратора КП "Реєстраційний офіс" Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Дяченка Р.Ю., з індексним номером: 40805351 від 25.04.2018, номер запису про інше речове право №17155355, щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5624285300:11:003:0322, площею 0,26 га, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Мощаницької сільської ради Острозького району Рівненської області).
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" повернути ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер 5624285300:10:001:0250, площею 0,8 га із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Мощаницької сільської ради Острозького району Рівненської області).
Скасовано рішення державного реєстратора КП "Реєстраційний офіс" Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Дяченка Р.Ю., з індексним номером: 40805128 від 25.04.2018, номер запису про інше речове право №15924796, щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5624285300:10:001:0250, площею 0,8 га, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Мощаницької сільської ради Острозького району Рівненської області).
Стягнуто з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 2232,90 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. та 1812,29 грн. витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.
Стягнуто з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 2232,90 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. та 1812,29 грн. витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.
В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, в поданій апеляційній скарзі адвокат Андросюк І.С., діючий від імені ТОВ "Західна агровиробнича компанія" посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нові рішення яким відмовити в задоволені позовних вимог та у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що протягом дії договорів оренди землі, із змінами внесеними додатковими угодами, вони фактично виконувалися: орендар користувався земельними ділянками, сплачував орендну плату, яку приймав позивач.
При цьому просить врахувати правові позиції викладені у постановах ВС у справах №530/130/21, №670/1088/18, постановах ВП ВС у справах №227/3760/19, №145/2047/16.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже рішення суду переглядається в частині вирішення позовних вимог щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: 5624285300:11:003:0322 площею 0,26 га, 5624285300:10:001:0250 площею 0,8 га.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_2 на праві приватної власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами 5624285300:11:003:0322 площею 0,26 га, 5624285300:10:001:0250 площею 0,8 га, що знаходяться на території Острозької МТГ Рівненського району Рівненської області (колишня Мощаницька сільська рада Острозького району Рівненської області), що підтверджується державними актами на право приватної власності на землю та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.06.2022.
З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.06.2022 вбачається, що державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційний офіс" Бабинської сільської ради Гощанського району, Рівненської області, на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.04.2018, індексний номер рішення 40805351, рішення від 25.04.2018, індексний номер рішення 40805128, зареєстровано право оренди вищевказаних земельних ділянок за ТОВ «Західна агровиробнича компанія», орендодавцем яких вказано позивача ОСОБА_2 , та підставою для реєстрації права оренди таких земельних ділянок зазначено додаткові угоди до договорів оренди землі. (а.с.18-25).
Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-22/12152-ПЧ від 17.022023 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 в графі "Орендодавець" у додатковій угоді від 01.12.2017 (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі від 01.04.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624285300:11:003:0322 площею 0,26 га, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.
Підпис від імені ОСОБА_2 в графі "Орендодавець" у додатковій угоді від 01.12.2017 (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі від 17.04.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624285300:10:001:0250 площею 0,8 га, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Враховуючи висновок експертизи, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зробив висновок, що додаткові угоди від 01.12.2017 року до договорів оренди землі не підписані позивачем, що, в свою чергу, стало підставою для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до законодавчого визначення, правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів).
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Згідно ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.
Згідно ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За змістом ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно положень Закону України «Про оренду землі», договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Відповідно до ч.1 ст.407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Наведені норми законодавства вказують на те, що користування чужою земельною ділянкою, яка належить особі на праві приватної власності, можливе на праві оренди, підставою для якої є відповідний договір оренди.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частина шоста статті 81 ЦПК України встановлює, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи містять докази, що свідчать про наявність волевиявлення позивача на укладення спірних правочинів, зокрема, до відзиву відповідач надав докази сплати орендної плати позивачу за 2019 рік, а саме: копію відомості №00000001139 від 11.05.2019 року з вставним аркушем про отримання коштів ОСОБА_2 ..
Слід вказати, що вказана відомість з вставним аркушем досліджувалась судовим експертом у порівнянні з вільними зразками підписів позивача та підписом у додатковій угоді №1 від 01.12.2017 щодо земельної ділянки із кадастровим номером 5624285300:11:002:0123 та дало змогу встановити здійснення цих підписів однією особою (а.с. 127 зворот, 129).
Також до відзиву на позовну заяву долучене платіжне доручення №9111223430 від 17 вересня 2021 року, з якого вбачається виплата відповідачем орендної плати за 2021 рік ОСОБА_2 .
Крім цього для проведення почеркознавчої експертизи надавались оригінали відомості на реалізацію с/г продукції, що підтверджують отримання орендної плати в натуральній формі по кожній з земельних ділянок.
Платником орендної плати є саме ТОВ «Західна агровиробнича компанія».
Зазначені докази вказують на те, що між сторонами існували договірні відносини, що свідчить про наявність волевиявлення позивача на укладення спірних додаткових угод від 01.12.2017 року до договорів оренди землі, незважаючи на заперечення нею факту підписання цих правочинів.
Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 року по справі №530/130/21, переглядаючи рішення судів у справі з подібними правовідносинами зазначив наступне: «Верховний Суд наголошує на тому, що у справі, яка переглядається, позивачі довели лише факт непідписання ними текстів договорів, проте їхні фактичні дії щодо отримання орендної плати, укладення додаткових угод до договорів оренди землі переконливо доводять визнання ними фактів укладення згаданих договорів з відповідачем, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), ухваленій після подання касаційної скарги у справі, що переглядається, а тому Верховний Суд має повноваження вийти за межі доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України та застосувати цей правовий висновок до спірних правовідносин.».
Тобто, Верховний Суд наголосив на тому, що для встановлення факту укладення чи неукладення договорів оренди землі важливим є не тільки і не стільки встановлення відповідності підпису позивача на тексті договору, а важливим є встановлення наявності чи відсутності самого волевиявлення сторони на укладення відповідного договору. Наявність чи відсутність волевиявлення може доводитись різними доказами, в тому числі доказами, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору.
Тлумачення як статті З ЦК України загалом, так і пункту 6 статті З ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво 18).
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 0 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність, і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.
Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.
У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).
Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 року у справі №192/1903/19. У вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку, що «якщо договір хоч і не був укладений, але виконувався його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність, і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.»
Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що позивачка ОСОБА_2 отримувала від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» орендну плату, а останній користувався земельними ділянками позивача, тобто умови додаткових угод від 01.12.2017 року фактично виконувалися, що свідчить про волевиявлення позивачки на укладення цих угод та на встановлення відносин оренди з відповідачем. Оскільки умови додаткових угод фактично виконувалися, то вказані додаткові угоди не можуть бути визнані неукладеними, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.
Оцінюючи встановлені обставини, досліджені докази в сукупності із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до переконання про неповне з`ясування місцевим судом обставин справи щодо наявності чи відсутності волевиявлення позивачки на укладення договору оренди землі, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в силу ч. 1 та 2 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України,суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про необхідність стягнення з позивачки на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» судовий збір, понесений останнім за подання апеляційної скарги у розмірі 8931 гривень 60 копійок.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» задовольнити.
Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 26 червня 2023 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро", про скасування рішень державного реєстратора та усунення перешкод в користуванні земельними ділянками скасувати та відмовити у їх задоволенні.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» 8931 гривень 60 копійок судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 30 листопада 2023 року. 

Головуючий                                                                 С.В. Боймиструк 

Судді:                                                                         С.О. Гордійчук

       С.В. Хилевич