ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року	Львів	Справа № 380/8986/23 пров. № А/857/11236/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській областіна рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року (суддя – Крутько О.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі –ГУПФУ у Львівській області), в якому просив:визнати протиправними дії відповідача за: встановлення особливостей нарахування пенсії позивачу, починаючи з 01.04.2013 р., шляхом вказівки у протоколі про перерахунок пенсії у графі "Особливості": "Не підлягає МП (місцевим перерахункам), призначено за рішенням суду у твердому розмірі з 01.00.";нарахування пенсії у твердому (фіксованому) розмірі, як працюючому пенсіонеру, нижче за мінімальну пенсію у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, без урахування підвищень/доплат до розміру мінімальної пенсії, відповідно до віку та страхового стажу позивача, без урахування загального страхового стажу 52 роки 4 місяці 3 дні, згідно з трудовою книжкою; не проведення на загальних підставах масових перерахунків пенсії, з усіма складовими пенсійних виплат, відповідно до норм Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на підставі документів, що перебувають у пенсійній справі, із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсіоном України;  невиплату компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії з 01.04.2013р.; відмову у поновленні та виплаті пенсії за віком, починаючи з 01.04.2013 р., на визначений позивачем банківський рахунок, згідно із заявою про виплату пенсії на банківський рахунок від 21.07.2021 р., переданою до органу Пенсійного фонду України представником позивача за довіреністю; зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплачувати позивачу на загальних підставах пенсію за віком, починаючи з 01.04.2013 р., як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на рівних з іншими громадянами України умовах, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 р. № 1058-IV, з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, із застосуванням усіх підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент проведення перерахунку пенсії, на підставі документів, що перебувають у пенсійній справі, з урахуванням загального страхового стажу 52 роки 4 місяці 3 дні, не нижче мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму, з урахуванням підвищення/ доплат до розміру мінімальної пенсії, відповідно до віку та страхового стажу позивача; з проведенням на загальних підставах індексації та масових перерахунків пенсії, відповідно до пенсійної реформи України та подальших змін у пенсійному законодавстві, починаючи з 01.10.2017 р.,  виплатою компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 01.04.2013 р. за день фактичної виплати заборгованості за пенсією після її перерахунку, виплатою пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок, згідно із заявою про виплату пенсії на банківський рахунок від 21.07.2021 р., переданою до органу Пенсійного фонду України представником позивача за довіреністю. Відповідно до п.1 ч.2 ст.371 КАС України, допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі заявлених вимог шляхом стягнення одним платежем усієї суми боргу, починаючи з 01.04.2013 року по день фактичної виплати. Відповідно до ч.6 ст. 245, ч.1 ст.382 КАС України, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у 14-денний строк надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що право позивача на поновлення виплати пенсії за віком, починаючи з 01.04.2013р. встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2022р. у справі № 380/12645/22, що набрало законної сили, із зміною Восьмим апеляційним адміністративним судом 06.03.2023 і не підлягає повторному доведенню.  Згідно протоколу про перерахунок пенсії від 20.03.2023р., порушуючи статті 27,28,40,42,43,46,49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідачем встановлено особливості обчислення пенсії позивачу, а саме: пенсія за віком нарахована, починаючи з 01.04.2013р., у "твердому" розмірі - 1245.73 грн., що нижче за мінімальну пенсію у розмірі прожиткового мінімуму, без урахування підвищень до розміру мінімальної пенсії, відповідно до віку та страхового стажу позивача; як працюючій особі (заявник не працює з 31.01.2013 року згідно з записом № 15 у трудовій книжці); без урахування показників та даних  щодо страхового стажу та заробітної плати (не вказано середньомісячний заробіток, встановлено коефіцієнт стажу – 0.00000); не враховано повний страховий стаж, не проведено на загальних підставах індексацію та поточні масові перерахунки пенсії, у тому числі, надбавки за наднормативний стаж, не нараховано компенсацію втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 01.04.2013 року, чим грубо порушено право позивача. Просив задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУПФУ у Львівській області щодо нарахування не у встановленому порядку та невиплати ОСОБА_1 з 01.04.2013 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  від  9 липня 2003 року № 1058-IV. Зобов`язаноГУПФУ у Львівській області, поновити, здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  від  9 липня 2003 року № 1058-IV з 01 квітня 2013 року з компенсацією втрати частини доходів.В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з ухваленим рішенням, фактично в частині відмовлених позовних вимог, його оскаржив позивач, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що відновлення виплати пенсії позивачу не зроблено, оскільки позивач не подав в установленому порядку належним чином оформлену заяву про виплату пенсії, є неправильним. Вказує, що такі висновки на матеріалах справи не засновані, оскільки у відзиві на позов відповідачем зазначено, що рішення у справі №380/12645/22 ним виконано в обсязі покладених зобов`язань, а саме пенсію позивачу відновлено та буде проведено після подання позивачем особисто заяви про виплати пенсії на банківський рахунок. Стосовно встановлення судом способу виконання рішення зазначає, що отримання пенсії на певний банківський рахунок є єдиним для позивача способом отримання пенсії при постійному проживанні за кордоном, внаслідок чого на відповідача має бути покладено зобов`язання про необмежену будь-яким часовим періодом виплату пенсії на визначений банківський рахунок.
Не погодившись з ухваленим рішенням, фактично в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що лише після надходження відповідної заяви про виплату пенсії, ГУПФУ будуть вчинені усі процесуальні дії щодо поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії, як це визначено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2023 №380/12645/22.
Позивач, відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).          
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, з 29.06.2004 перебував на обліку як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 01.04.2013 виплата пенсії позивачу припинена у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль.
Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 року у справі №380/16835/21 зобов`язано розглянути повторно в установленому законодавством порядку по суті заяву позивача від 26.08.2021 року про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення з врахуванням правової оцінки, наданої в судовому рішенні.
Рішенням відповідача від 25.04.2022 року №12619/І-1300-21 позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії.
Не погодившись з рішенням відповідача позивач звернувся до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 380/12645/22 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25.04.2022р. № 12619/1-1300-21 про відмову у перерахунку та поновленні виплати пенсії позивачу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відновити виплату пенсії за віком позивачу, починаючи з 01.04.2013 р., з її одночасним перерахунком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 003.07. -IV, з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, пенсійною реформою України, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент поновлення виплати пенсії, на підставі документів, що перебувають у пенсійній справі, нижче від мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму, компенсацією втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за період з 01.04.2013р. по день фактичного виконання рішення, згідно із заявою, поданою представником позивача за довіреністю.   В решті позовних вимог відмовлено.
Ухвалою від 31 жовтня 2022 року у справі № 380/12645/22 виправлено описку в резолютивній частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2022    у справі №380/12645/22, виклавши абзац третій у наступній редакції:   «Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відновити виплату пенсії за віком позивачу, починаючи з 01.04.2013 р., з її одночасним перерахунком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 003.07. -IV, з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, пенсійною реформою України, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент поновлення виплати пенсії, на підставі документів, що перебувають у пенсійній справі, нижче від мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму, компенсацією втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за період з 01.04.2013р. по день фактичного виконання рішення, на визначений позивачем банківський рахунок, згідно із заявою, поданою представником позивача за довіреністю».
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі № 380/12645/22 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року у справі №380/12645/22 – змінено, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01 квітня 2013 року, з компенсацією втрати частини доходів». В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року по справі №380/12645/22 - залишено без змін.
Галицьким об`єднаним управлінням ПФУ м. Львова прийнято рішення № 913070194163 від 10.04.2023 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , згідно якого розмір пенсії позивача з надбавками становить 1144,36 грн. Призначено з 01.04.2023 довічно у розмірі 1244,36 грн. Враховано страховий стаж позивача 51 рік 9 місяців 16 днів. У графі рішення «Особливості» зазначено: «був пенсіонером з 29.06.2004 по 30.09.2013, не підлягають МП, признач. за рішенням суду в тверд.розм. – з 01.04.2013 по довічно. Призначення за рішенням суду з 01.04.2013 по довічно». Підставою перерахунку вказано лист від 21.03.2023 № 1300-0302-511577.
Поновлення виплати пенсії позивачу не проведено, оскільки позивач не подав у встановленому порядку належним чином оформлену заяву про виплату пенсії.
Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не проведено нарахування та виплату пенсії позивача у встановленому законом порядку, тому з метою захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача поновити, здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01.04.2013 з компенсацією втрати частини доходів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  від  9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) визначено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 51 Закону №1058 передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Закону №1058-IV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Згідно ч.2 ст.49 Закону №1058-IV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Як зазначено в пункті 3.3. цього Рішення, оспорюваними нормами Закону №1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі «Пічкур проти України» (заява №10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства; хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 […]; сторони провадження не оскаржували того, що якби заявник продовжив проживати на території України, він і надалі б отримував пенсію; із цього випливає, що інтереси заявника належать до сфери застосування статті 1 Першого протоколу та права на майно, яке вона гарантує; Судом встановлено, що Уряд не надав ніякого обґрунтування позбавлення заявника його пенсії лише через те, що він проживав за кордоном; ані рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року не вказує на те, що національні органи наводили відповідні причини для виправдання відмінності у ставленні, на яку заявник скаржився, ані Уряд під час провадження в Суді не навів жодних таких обґрунтувань.
У пункті 53 цього рішення також наголошено, що Суд неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, який повинен тлумачитися «з огляду на умови сьогодення» (див. рішення ЄСПЛ від 25.04.1978 у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства» (Tyrer v. theUnitedKingdom), пункт 31, Series A №26), а підвищення мобільності населення, більш високі рівні міжнародного співробітництва та інтеграції, а також розвиток банківського обслуговування та інформаційних технологій більше не виправдовують здебільшого технічних обмежень щодо осіб, які отримують соціальні виплати, проживаючи за кордоном, що могли вважатися розумними на початку 1950-х років.
Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення №25-рп/2009 від 07.10.2009 Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України (254к/96-ВР) положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.
З метою забезпечення правової визначеності Конституційний Суд України у своєму рішенні звернув увагу Верховної Ради України на необхідність внесення відповідних змін до законодавства, які до цього часу не були внесені.
Водночас відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.
Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.
Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, не проведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачу після 07.10.2009 свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права пенсіонера на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.
За таких обставин, з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону №1058-IV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. Тобто, саме з 07.10.2009 пенсійний орган повинен відновлювати виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.05.2020 по справі №815/1226/18, а також у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 по справі №420/14441/20.
З 07.10.2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону №1058. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
Пенсія за віком призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу та розміру заробітної плати, яку вона отримувала, та відповідно до відрахувань до спеціального фонду.
При цьому, пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.
У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону №1058-IV визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз зазначених положень статті 46 Закону №1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.
Згідно рішення № 913070194163 від 10.04.2023 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , здійснено розрахунок розміру пенсії позивача з надбавками  та з 01.04.2023 становить 1244,36 грн.
Поновлення виплати пенсії позивачу, у тому числі на підставі вищезазначеного рішення, не проведено з покликанням на те, що позивач не подав у встановленому порядку належним чином оформлену заяву про виплату пенсії.
У подальшому органами пенсійного фонду було прийнято рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивача (рішення від 11.04.2023 № 14712/03-16 ГУ ПФУ у Київській області та рішення № 913070194163 від 13.04.2023 ГУПФУ у Вінницькій області), які не є предметом розгляду у цій справі.
Предметом розгляду у межах заявлених позовних вимог є дії відповідача  щодо перерахунку пенсії позивача 10.04.2023 з встановленням особливостей її нарахування «не підлягає МП, признач. за рішенням суду в тверд. розм. – з 01.04.2013 по довічно.» (рішення а.с.42).
Встановлення таких особливостей не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та є безпідставним.
Відповідачем не поновлено виплату пенсії позивача, а здійснено розрахунок такої пенсії, без фактичного її перерахунку і виплати. Відповідачем не здійснено нарахування компенсації втрати доходу позивача за затримку виплати пенсії з 01.04.2013.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки відповідачем не проведено нарахування та виплату пенсії позивача у встановленому законом порядку, тому з метою захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача поновити, здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01.04.2013 з компенсацією втрати частини доходів.

Стосовно вимог позивача про перерахунок його пенсії із застосуванням усіх підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент проведення перерахунку пенсії, на підставі документів, що перебувають у пенсійній справі, з урахуванням загального страхового стажу 52 роки 4 місяці 3 дні, не нижче мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму, з урахуванням підвищення/ доплат до розміру мінімальної пенсії, відповідно до віку та страхового стажу позивача, то такі вимоги є передчасними, оскільки відповідач здійснив лише розрахунок поновленої пенсії, а фактичного її поновлення, перерахунку і виплати не проводив.
Призначення, виплата чи припинення виплат пенсії, перерахунок пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України.
У межах спірних правовідносин поновлення виплати позивачу раніше призначеної пенсії не відбулось, відповідач не визначав у який спосіб здійснювати виплату поновленої пенсії, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень провести перерахунок пенсій в судовому порядку та здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, відсутні. Немає підстав вважати, що виплата пенсії позивачу буде проводитись не на вказаний ним банківський рахунок. 
Позивач не надав суду доказів наявності у нього страхового стажу – 52 роки 4 місяці 3 дні, проте він вправі долучити відповідні документи до органів пенсійного фонду для підтвердження зазначеного стажу роботи.
Разом з тим, зазначені питання у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватись позивачу, належить до повноважень (обов`язку) пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому у разі незгоди з діями відповідача щодо розміру нарахованої пенсії, позивач не позбавлений права звернутися до суду із заявою у порядку, визначеному статтею 383 КАС України.
Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04 липня 2022 року у справі № 380/22572/21.
Стосовно вимоги про встановлення судом способу виконання рішення шляхом зобов`язання  відповідача виплачувати пенсію на банківський рахунок. Як вже зазначалось вище, у межах спірних правовідносин поновлення виплати позивачці раніше призначеної пенсії не відбулось, відповідач не вчиняв будь-яких дій, пов`язаних із розрахунком її розміру, як і не визначав у який спосіб здійснювати виплату поновленої пенсії, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень провести перерахунок пенсій в судовому порядку та здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, відсутні.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача відповідно до ч. 6 ст. 245, ч. 1 ст. 382 КАС України в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення. За змістом ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 382 КАС України є правом, а не обов`язком суду, а також приписи ст. 14 КАС України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, апеляційний суд погоджується, що відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Щодо позовної вимоги допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі заявлених вимог шляхом стягнення одним платежем усієї суми боргу, починаючи з 01.04.2013 року по день фактичної виплати, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.
Таким чином, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Разом з тим, положеннями КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень. Більш того, статтею 371 КАС України визначено вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно. Так, негайному виконанню підлягає, зокрема, судове рішення, яким присуджено виплату пенсії, тобто задоволено вимогу позивача про стягнення конкретно визначеної суми пенсії, з якої і виокремлюється сума стягнення за один місяць.
Таким чином, при вирішенні питання, чи є підстави допустити негайне виконання рішення, суду необхідно встановити, яких саме спірних правовідносин стосується предмет спору та який саме обрано спосіб захисту порушених прав особи.

Встановлено, що позивач заявив позовну вимогу про зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок та виплату пенсії та за результатами її розгляду суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення.
Отже, судове рішення у цій справі має зобов`язальний характер і не відноситься до судових рішень, які підлягають негайному виконанню, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про звернення рішення до негайного виконання.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянтів не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року в справі №380/8986/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш