ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2023 р. 	Справа № 480/8731/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 (суддя: С.В. Воловик, м. Суми)  по справі № 480/8731/23
за позовом                ОСОБА_1 ,                ОСОБА_2 ,                ОСОБА_3 ,                ОСОБА_4  
до               Державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Табули Юлії Олександрівни ,               Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                       
про визнання незаконною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
11.08.2023 ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі по тексту – позивач-2, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі по тексту – позивач-3, ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 (далі по тексту – позивач-4, ОСОБА_3 ) звернулись до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного виконавця Зарічного ВДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Табули Юлії Олександрівни (далі по тексту – відповідач-1), Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту – відповідач-2), в якій просять суд:
- визнати незаконною (нечинною) та скасувати постанову від 18.02.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП №64448727 про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виконавчого збору за постановою № 47414143, виданою 29.12.2020, у сумі 59259,14 грн.;
- визнати незаконною (нечинною) та скасувати постанову від 19.02.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП №64448696 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору за постановою № 27414281, виданою 29.12.2020, у сумі 59259,14 грн.;
- визнати незаконною (нечинною) та скасувати постанову від 18.02.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП №64448800 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору за постановою № 47414372, виданою 08.07.2016, у сумі 59259,14 грн.;
- визнати незаконною (нечинною) та скасувати постанову від 18.02.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП №64449060 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору за постановою № 474137758, виданою 05.02.2020, у сумі 59259,14 грн.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року вказана позовна заява була залишена без руху, оскільки позивачами не додано до позовної заяви заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вимогою визнати протиправними та скасувати постанови про стягнення виконавчого збору, а також не дотримано інших вимог до форми і змісту позовної заяви, передбачених п.п. 4, 5, 8 ч. 5 ст. 160, ч. 4 ст. 161 КАС України, у зв`язку з чим позивачам був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви та повідомлено про необхідність подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав пропуску строку звернення до суду та надати докази поважності причин його пропуску, а також усунути інші недоліки позовної заяви – протягом десяти днів з дня вручення їм копії ухвали.
На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху 01.09.2023 позивачі надали суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду.
Так, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачі зазначають, що про наявність оскаржуваних постанов дізналися лише 24.05.2023, коли їм стало відомо про арешт їх банківських рахунків державним виконавцем, через дві доби подали скаргу на них, а відповідь про результати розгляду скарги отримали лише 11.07.2023.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 по справі № 480/8731/23 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Державного виконавця Зарічного ВДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Табули Юлії Олександрівни, Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов - повернуто позивачам.
Позивачі, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просять суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 по справі №  520/4551/23 скасувати та повернути справу до Сумського окружного адміністративного суду на стадію відкриття провадження по справі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що 24.05.2023 позивачі дізнались про арешт своїх банківських рахунків державним виконавцем Табулою Ю.О. та при зверненні до ДВС дізнались про прийняття державним виконавцем постанов про закінчення виконавчих проваджень по примусовому виконанню рішення Зарічного районного суду м.Суми від 23.03.2015 по справі № 591/30/15-ц та виданих судом з метою його примусового виконання виконавчих листів, прийнятих у межах виконавчих проваджень постанов про стягнення з усіх чотирьох боржників виконавчого збору, що були виділені в окремі провадження шляхом відкриття нових виконавчих проваджень, а тому вважають, що мають право на поновлення 10-денного строку на звернення до суду для оскарження спірних постанов.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Приймаючи ухвалу про повернення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами пропущено строк звернення до суду з даним позовом, доказів поважності причин пропуску строку не надано, а судом не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно ч.ч. 1-2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч.ч. 1-2 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Положеннями частини 1 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
У відповідності до частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Так, відповідно до матеріалів справи, предметом цього спору є постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивачів виконавчого збору.
Як вказують позивачі, 24.05.2023 останні дізнались про арешт своїх банківських рахунків державним виконавцем Табулою Ю.О. та при зверненні до ДВС дізнались про прийняття державним виконавцем постанов про закінчення виконавчих проваджень по примусовому виконанню рішення Зарічного районного суду м.Суми від 23.03.2015 по справі № 591/30/15-ц та виданих судом з метою його примусового виконання виконавчих листів, прийнятих у межах виконавчих проваджень постанов про стягнення з усіх чотирьох боржників виконавчого збору, що були виділені в окремі провадження шляхом відкриття нових виконавчих проваджень.
Приписами ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Отже, вищевказані положення Закону України «Про виконавче провадження» покладають на виконавця обов`язок надсилати сторонам виконавчого провадження копії постанов виконавця.
Колегія суддів зазначає, що приписами Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено обов`язку учасника виконавчого провадження слідкувати та самостійно ознайомлюватися з ходом виконавчого провадження та вчиненими діями державного виконавця. Обов`язком державного виконавця є ознайомлення учасників виконавчого провадження з вчиненими діями, а ознайомлення учасниками виконавчого провадження з вчиненими діями останнього є їх правом.
Законодавство не зобов`язує боржника за виконавчим провадженням самостійно вчиняти активних дій щодо отримання постанов державного виконавця, адже, обов`язок направлення сторонам виконавчого провадження процесуальних документів лежить саме на державному виконавцеві.
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, не встановив чи направлялися постанови державним виконавцем на адресу позивачів, не надав оцінку зазначеним позивачами обставинам пропуску строку звернення до суду, не встановив з достовірністю, що вказані позивачами обставини не є поважними, не надав оцінки діям позивачів щодо ознайомлення з рухом виконавчого провадження, а лише обмежився висновками про їх неповажність.
За викладених обставин, колегія суддів вважає передчасним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення адміністративного позову у зв`язку з пропуском позивачами строку звернення до суду з позовом.
Приписами частини 5 статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Також, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також, у справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також, з норм міжнародного права, повернення позовної заяви унеможливило доступ позивачів до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються в якості належних.
Згідно із статтею 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а тому ухвалене судове рішення на підставі вимог статті 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 287, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити.
Ухвалу  Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 по справі № 480/8731/23 - скасувати. 
Справу №480/8731/23 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    О.А. Спаскін