ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/10559/23
Провадження № 22-ц/4820/2080/23

Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/10559/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2023 року в складі судді Павловської А.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в:
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з співвласника ОСОБА_2 на його користь суму сплати за використані комунальні послуги постачання електроенергії в сумі 16750 грн та завдану моральну шкоду в сумі 15000 грн.
На підтримання заявлених позовних вимог, позивач зазначав, що він та ОСОБА_2 є співвласниками будинку по АДРЕСА_1 , згідно укладеного договору купівлі-продажу від 16 листопада 2010 року. 19 січня 2012 року між ним та ПАТ «Хмельницькобленерго» був укладений договір про постачання електричної енергії № 5033157 до його частини в будинку, а 04 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Хмельницькобленерго» був укладений договір про постачання електричної енергії № 5033352 до її частини в будинку.
Також позивач посилався, що у зв`язку з захопленням будинку ОСОБА_2 , він 20 листопада 2018 року звернувся до ПАТ «Хмельницькобленерго» з проханням зупинити надання послуг електропостачання до його частини будинку, однак через бездіяльність працівників ПАТ «Хмельницькобленерго» електропостачання було припинено лише 18 березня 2019 року, проте за період з 18 листопада 2018 по 18 березня 2019 року йому нараховано борг в сумі 16 750 грн.
Так як позивач не проживав в будинку по АДРЕСА_1 , за період з 18 листопада 2018 по 18 березня 2019 року, через неправомірні дії відповідачки, яка чинила йому перешкоди у вселенні та проживанні, тому послугами електроенергії не користувався. ОСОБА_1 вважає нарахування такої заборгованості неправомірною і вказує що вона має бути відшкодована саме відповідачкою, яка чинила йому перешкоди у вселенні у його частину будинку.
       Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
        ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Так відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно послався на постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 березня 2023 року у справі № 686/17173/22, якою нібито вже вирішено даний спір, оскільки в тій справі були зовсім інші підстави і предмет позову, інші учасники справи. Апелянт вказує, що факт захоплення його частини житла іншим співвласником ОСОБА_2 підтверджується рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/21675/19, крім того у вказаній справі була встановлена бездіяльність уповноважених осіб ПАТ «Хмельницькобленерго». Зазначені обставини стали підставою для подачі даного позову про стягнення з ОСОБА_2 нараховані кошти за надані комунальні послуги.
З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві приватної часткової власності, в рівних частках кожному, належить домоволодіння (житловий будинок з надвірними будівлями), по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу від 16.11.2011 року.
19 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Хмельницькобленерго» було укладено договір про постачання електричної енергії № 5033157 за адресою: АДРЕСА_1 .
04 лютого 2013 року ОСОБА_2 уклала з ПАТ «Хмельницькобленерго» договір про постачання електричної енергії № 5033352 за тією ж адресою.
Електропостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , до 01 січня 2019 року здійснювалось АТ «Хмельницькобленерго».
З 01 січня 2019 року і до цього часу постачання електричної енергії, відповідно до положень Закону України «Про ринок електричної енергії», здійснює постачальник універсальних послуг ТОВ «Хмельницькенергозбут». Послуги з розподілу електричної енергії надаються оператором системи розподілу, яким є АТ «Хмельницькобленерго».
18 березня 2019 року частина будинку, в яку здійснюється постачання електричної енергії згідно з договором № 5033157, була відключена АТ «Хмельницькобленерго» від електроживлення на підставі звернення ОСОБА_1 від 20 листопада 2018 року. 
Згідно з інформацією, отриманою від АТ «Хмельницькобленерго», обсяг спожитої електроустановками ОСОБА_1 електричної енергії, починаючи з жовтня 2018 року до моменту відключення, становив: жовтень 2018 року – 567 квт/год., грудень 2019 року – 1423 квт/год., лютий 2019 року – 9256 квт/год., березень 2019 року – 78 квт/год.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, за спожиту електричну енергію до часу відключення електричної енергії відповідачу було нараховано заборгованість у розмірі 16639,85 грн., з яких заборгованість перед АТ «Хмельницькобленерго» 511,89 грн., заборгованість перед ТОВ «Хмельницькенергозбут» 6127,96 грн.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 березня 2023 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Хмельницькенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергія в розмірі 16 127 грн 96 коп та 6 202 грн 50 коп сплаченого судового збору. 
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами у справі не заперечуються.
Згідно вимог статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За нормами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що розмір вказаної заборгованості виник не з його вини, а у зв`язку із використанням послуг із електропостачання іншим співвласником, ОСОБА_2 , яка чинила йому перешкоди у вселенні в його частину житлового будинку, а оскільки він в той час у своїй частині не проживав, то й послуги з електропостачання не отримував, відтак має право на відшкодування відповідачем, понесених ним витрат на оплату послуг з електропостачання 
Однак позивач достатніх, допустимих та належних доказів, що відповідач у вказаний в позові період споживала електричну енергію, яка надавалась позивачу як власнику частини будинку, суду не надав і такі докази судом здобуті не були.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що зазначеним в позовній заяві в даній справі доводам, вже було надано оцінку судом апеляційної інстанції у судовому рішенні у справі № 686/17173/22, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Хмельницькенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергія в розмірі 16 127 грн 96 коп, набрала законної сили і встановлені у ній обставини мають приюдиційне значення.
Таким чином, ОСОБА_1 не довів, що саме з вини відповідачки утворилась заборгованість з постачання електричної енергії за, вказаний в позові, період. 
Отже колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про недоведеність позовних вимог позивачем, відсутність підстав для стягнення вказаної суми коштів з ОСОБА_2 , а тому рішення суду про відмову в позові в зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог є законним.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, а в апеляційній скарзі не наведено інших достатніх та допустимих доказів в підтвердження порушення прав позивача саме з боку відповідачки.
Крім того, сам позивач в поданій позовній заяві, вказує, що 20 листопада 2018 року звернувся до ПАТ «Хмельницькобленерго» з проханням зупинити надання послуг електропостачання до його частини будинку, однак через бездіяльність працівників ПАТ «Хмельницькобленерго» електропостачання було припинено лише 18 березня 2019 року, що призвело до нарахування заборгованості за електроенергію. Тобто фактично в позивача може бути спір саме з ПАТ «Хмельницькобленерго» щодо бездіяльності його працівників.
Посилання позивача на існування між ним та ОСОБА_2 спору щодо усунення перешкод в користуванні майном, як співвласників будинку, не свідчать про обов`язок ОСОБА_2 на відшкодування сплаченої ним заборгованості за комунальні послуги, оскільки сам факт спору не підтверджує споживання ОСОБА_2 електричної енергії, яка надавалась позивачу за окремим договором між ним і ПАТ «Хмельницькобленерго».
З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог і наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 листопада 2023 року.

        Судді                                         А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Т.В. Спірідонова