ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9645/23 Справа № 206/1995/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Прінь І. П. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (суддя першої інстанції Прінь І.П.),

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22.08.2006 року у розмірі 33974,20 грн., станом на 23.02.2023 року, яка складається з наступного: 27795,00 грн. – заборгованість за користування кредитом, 6179,20 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, та судові витрати у розмірі 2684 грн.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.08.2006 року станом на 23.02.2023 року за тілом кредиту у сумі 27795,00 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 2200,88 грн.
Із вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог не погодилась представник АТ КБ «ПриватБанк» Ніколаєнко О.М., та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі, з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Мотивує апеляційну скаргу тим, що 22.08.2006 року, відповідачкою було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви, в якій було вказана базова відсоткова ставка 3,0% в місяць.
З відповідачкою було погоджено отримання банківської послуги – кредитний ліміт на кредитну картку, розмір кредитного ліміт на дату підписання Заяви – 1000 гривень, умови кредитування, а саме розмір базової відсоткової ставки 3,0% на місяць ( 36% річних) на залишок заборгованості, порядок сплати заборгованості – щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.
ОСОБА_2 просила рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2023 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за відсотками в сумі 6179,20 грн.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить, 33974,20 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму(2684 х 100 = 268400), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.08.2006року  між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, про що відповідачка подала банку відповідну заяву ( а.с.21). Відповідно до укладеного договору банком було відкрито на ім`я ОСОБА_1 кредитний рахунок, видано кредитну картку із встановленим на ній кредитним лімітом, який згодом було збільшено до 27 000 грн.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 22.08.2006 року станом на 23.02.2023 року становить 33974,20 грн., яка складається із: 27795,00 грн. - заборгованості за кредитом; 6179,20 грн. - заборгованості за відсотками(а.с.6-18).
Факт надання Банком кредитних коштів на картковий рахунок і факт користування позичальником кредитними коштами підтверджується випискою про рух коштів на картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 (а.с.46-70). З цієї виписки встановлено, що відповідачка активно користувався кредитним коштами, періодично знімала кредитні кошти, розплачувалася за товар та періодично здійснювала погашення кредиту. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов висновку, що в заяві позичальника від 22.08.2006 року відсутні умови про встановлення розміру відсотків.
Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У анкеті - заяві відповідачка дала згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» є договором про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
З анкети-заяви від 22.08.2006 року яка підписана відповідачкою ОСОБА_1 , вбачається, що вона з Банком погодила процентну ставку у розмірі 3% ( а.с.21).
Також з наданих позивачем матеріалів вбачається, що відповідачкою було підписано паспорт споживчого кредиту, що підтверджується її підписом (а.с.22-25).
Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 04.07.2008 року відбувся старт карткового рахунку з кредитним лімітом 1000 грн.; в подальшому розмір кредитного ліміту банком неодноразово змінювався та 09.08.2022 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. ( а.с.19).
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на підставі кредитного договору б/н, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній було надано: кредитну картку № НОМЕР_1 відкриту 04.07.2008 року з терміном дії до 03/09; кредитну картку № НОМЕР_2 відкриту 05.02.2010 року з терміном дії до 12/13, кредитну картку № НОМЕР_3 відкриту 12.12.2013 року з терміном дії до 10/17, кредитну картку № НОМЕР_4 відкриту 31.08.2017 року терміном дії 03/20, кредитну картку № НОМЕР_5 відкриту 13.03.2020 року з терміном дії до 09/22, кредитну картку НОМЕР_6 відкриту 08.10.2021 року з терміном дії до 12/23, кредитну картку НОМЕР_7 відкриту 12.02.2021 року з терміном дії до 12/24 (а.с.20).
Таким чином підписана сторонами у справі заява та паспорт споживчого кредиту від 12.02.2021 року, в якій вони погодили істотні умови, у тому числі й розмір процентів за користування кредитом та збільшення відсоткової ставки у разі прострочення сплати кредитної заборгованості, що є договором у розумінні цивільного законодавства.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.
Відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за основним зобов`язанням та відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Користування ОСОБА_1 кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку.
Таким чином висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову у частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 6179,20 грн., не відповідає діючому цивільному законодавству та матеріалам справи.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції задовольняє позовну заяву в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами в межах заявлених позовних вимог.
Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, є підстави для скасування оскаржуваного рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами і ухвалення нового судового рішення у цій частині.
Відповідно до положень частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог також підлягає зміні і судове рішення в частині розміру стягнутого судового збору. 
Зокрема, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 2684,00грн судового збору у зв`язку із зверненням із позовом та 4026,00грн за подання апеляційної скарги, а всього 6710 грн.
Керуючись статтями 141,367,374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерцінйий Банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками і судового збору скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_8 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.08.2006 року станом на 23.02.2023 року за відсотками за користування кредитом у розмірі 6179,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_8 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) судовий збір у розмірі 6710 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:                                                                                         О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська