ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 жовтня 2023 року                                                         м. Кропивницький

справа № 394/650/23
провадження № 22-ц/4809/1252/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Чельник О. І., 
за участі секретаря – Гончар В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2023 року у складі судді Запорожця О. М. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження у будь-який спосіб житлового будинку АДРЕСА_1 .
Заява мотивована тим, що в серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
У позивача виникла обґрунтована підозра, що ОСОБА_2 може здійснити переоформлення житлового будинку на користь третіх осіб, адже за поясненнями сусідів до спірного будинку кожного дня приходять невідомі особи та цікавляться його купівлею, у зв`язку з чим він вимушений звернутися із зазначеною заявою до суду.

Кроткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено повністю.
Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не надано суду жодних письмових доказів на підтвердження того, що відповідач може реально здійснити відчудження нерухомого майна.
Враховуючи предмет поданого позову, наведені докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, шо у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а саме щодо визнання за ним права власності на житловий будинок за набувальною давністю, і по суті, задоволення даної заяви про забезпечення позову може вважатись, як вирішення спору по суті.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2023 року та накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву про забезпечення позову, не перевірив, чи дійсно у позивача з відповідачем є спір, чи існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з`ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, його вимогам.
Позивач вважає, що матеріали справи підтверджують існування спору, а надані позивачем правовстановлюючі документи підтверджують факт існування у відповідача як в одноособового власника можливості вільно, на власний розсуд розпорядитися будинком, що не було оцінено судом першої інстанції. 
Припущення ОСОБА_1 про те, що невжиття заходів забезпечення позову можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову є достатньо мотивованими, адже на території домоволодіння вільно користуються майном треті особи, про що кажуть сусіди відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Бачук Е. С. підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги та зазначив, що має намір продати спірний будинок.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних письмових доказів на підтвердження того, що відповідач може реально здійснити відчудження нерухомого майна, а задоволення даної заяви про забезпечення позову може вважатись, як вирішення спору по суті
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
У частині першій статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини друга, третя статті 150 ЦПК України).
Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання (частини шоста-восьма статті 153 ЦПК України).
За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що під забезпеченням позову потрібно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Також у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) Велика Палата Верховного Суду зробила правові висновки, згідно з якими умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 (провадження № 61-21685св19) Верховний Суд звернув увагу на те, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Верховний Суд зауважив, що, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження у користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.
Верховний Суд у постанові від 17 січня 2022 року у справі № 927/461/21 виснував, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права відповідача та баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу і у який спосіб; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.
Матеріалами справи підтверджується, що у справі, що переглядається, позов про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 , за набувальною давністю, ОСОБА_1 просив забезпечити шляхом накладення заборони відчуження у будь-який спосіб зазначеного житлового будинку (а. с. 1-4).
Згідно копії свідоцтва № 2382/11 на право особистої власності на жилий будинок від 21 липня 1988 року будинок АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а. с. 7).
В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що має намір відчужити спірний житловий будинок.
Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, допоки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Кюблер проти Німеччини», заява № 32715/06).
Отже, заборона на відчуження житлового будинку, щодо якого між сторонами виник спір, не є позбавленням права власності ОСОБА_2 , а лише тимчасово обмежує право відповідача розпоряджатися спірним майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.
В разі невжиття забезпечення позову у  ОСОБА_3 не буде перешкод у розпорядженні спірним нерухомим майном, тому у випадку відчуження ним цього майна, ОСОБА_1 , за умови задоволення зазначеного позову, змушений би був повторно звертатися до суду з позовом про витребування майна від кінцевого набувача.
У зв`язку з викладеним вжиття відповідних заходів забезпечення позову у справі, що переглядається, матиме наслідком збереження існуючого станом на момент подання заяви стану - збереження спірного житлового будинку у власності ОСОБА_2 , тому немає підстав вважати, що права відповідача та баланс інтересів сторін будуть порушені.
Тож обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав ОСОБА_2 , оскільки спірне майно фактично перебуває у володінні зареєстрованого власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Також з огляду на фактичні обставини справи безпідставним є висновок суду першої інстанції про недоведеність заявником того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову,а заходи забезпечення позову відповідають пред`явленим вимогам, безпосередньо пов`язані з предметом спору, є співмірними таким вимогам. 
Схожі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) та у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 (провадження № 61-21685св19), від 17 січня 2022 року у справі № 927/461/21.
Враховуючи підстави та зміст позову, надаючи оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересів сторін, суд приходть до висновку про наявність підстав для завдоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_2 відчужувати у будь-який спосіб житловий будинок АДРЕСА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 (провадження № 61-21685св19) та від 17 січня 2022 року у справі № 927/461/21, щодо обставин, які підлягають врахуванню під час вирішення питання забезпечення позову, та зробив помилкові висновки про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування права норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення задоволення заяви.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким накласти арешт на спірний житловий будинок.
Враховуючи, що в заяві, поданій до суду першої інстанції, позивач просив забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження у будь-який спосіб об`єкту нерухомого майна, суд апеляційної інстанції не може вийти за межі вимог поданої заяви.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2023 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції не здійснює розподіл судових втрат, оскільки питання про розподіл судових витрат, посених сторонами, буде вирішуватись під час винесення рішення у справі по суті спору.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, шляхом накладення заборони ОСОБА_2 відчужувати у будь-який спосіб житловий будинок АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 26.10.2023.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 А. М. Головань

       О. І. Чельник