ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2023 року                                                                                      Справа № 924/21/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

секретар судового засідання Мельников О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 12 червня 2023 року по справі №924/21/23 (суддя - Гладій С.В.)
час та місце постановлення: 12 червня 2023 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1;   повний текст ухвали складено 19 червня 2023 року
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
          ОСОБА_3 
про визнання недійсним договору міни від 23 червня 2016 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та витребування у ОСОБА_3 частки у статутному капіталі СТОВ Агрофірма "Гречани" в розмірі 92%
за участю представників сторін:
від Позивача - не з`явився;
від Відповідачів 1 та 2 - Ярош В.Ю..
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі – Позивач) звернулася з позовною заявою в Господарський суд Хмельницької області до ОСОБА_2 (надалі – Відповідач 1) та до ОСОБА_3 (надалі – Відповідач 2) про визнання недійсним договору міни від 23 червня 2016 року, укладеного між Відповідачем 1 та ОСОБА_4 про витребування у Відповідача 2 на користь Позивача частки у статутному капіталі СТОВ Агрофірма "Гречани" в розмірі 92%.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 25 травня 2023 року позов залишено без розгляду на підставі частини 4 статті 202 Господарського процесуального кодексу України. 
31 травня 2023 року Відповідачами на адресу Господарського суду Хмельницької області надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій Відповідачі просили стягнути з Позивача на користь Відповідача 1 та Відповідача 2 судові витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 45700 грн.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 1 червня 2023 року призначено заяву Відповідачів про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на у справі №924/21/23 на 12 червня 2023 року.
23 вересня 2023 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Позивача надійшли заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення, в яких Позивач вказав, що представник Відповідача не заявляв суду про намір подати суду докази понесення ним судових витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи (а.с. 155-156). 
Додатковою ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 12 червня 2023 року заяву Відповідачів  про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №924/21/23 задовольнити частково. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача 1 витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача 2 витрати на правничу допомогу                                 в сумі 4000 грн.
Місцевий господарський суд в оскаржуваній додатковій ухвалі вказав, що пунктом 3 додаткової угоди до договору передбачено, що сторони погодили, що у випадку ухвалення судового рішення у суді першої інстанції, на користь Відповідачів, Відповідачі зобов`язалися оплатити Адвокату гонорар успіху у розмірі 10000 грн. Суд вказав, що як вбачається з матеріалів справи, договором про надання правничої допомоги передбачено, що у разі задоволення позову на користь клієнта, клієнт зобов`язаний оплатити адвокату гонорар.  Враховуючи те, що ухвалою суду від 25 травня 2023 року позов залишено без розгляду, місцевий господарський суд відмовив в стягненні гонорару адвоката.
Також суд першої інстанції в оскаржуваній додатковій    ухвалі вказав, що за встановлених обставин при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З даного місцевий господарський суд зробив висновок, що заява Відповідачів про стягнення судових витрат з Позивача підлягає до задоволення частково - на суму 8000 грн. Відповідно,     у стягненні 37700 грн витрат суд першої інстанції  відмовив за безпідставністю.
Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Позивач  подав апеляційну скаргу (а.с. 171-172), в якій з підстав, висвітлених у ній, просить скасувати додаткову ухвалу Господарського суду Хмельницької області та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що     ні у відзивах на позов Відповідачів від 8 лютого 2023 року, ні у запереченнях на відповідь на відзив від 13 березня 2023 року, ні у додаткових поясненнях від 1 травня 2023 року питання щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які Відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи Відповідачами не згадувалось (вказує, що в додатках до зазначених процесуальних документів теж відсутні і Позивачу не надсипались), що на переконання апелянта, відповідно до частини 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Апелянт при цьому зазначає, що гідно з нормами статтей 124, 165 Господарського процесуального кодексу України розрахунок судових витрат має бути зазначений саме у позовній заяві: відзиві на позовну заяву (відзив); відповіді на відзив; запереченні; поясненні третьої особи щодо позову або відзиву. Апелянт також наголошує, що розрахунок також має бути надісланий іншому учаснику судового процесу відповідно до частин 5,6 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 4 серпня  2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на додаткову ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 12 червня     2023 року (а.с. 194).
На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 9 серпня    2023 року надійшов відзив від Відповідачів, в котрому Відповідачі заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили залишити додаткову ухвалу місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.             Відповідачі   вказали, що у поданому до Господарського суду Хмельницької області спільному відзиві Відповідача 1 та Відповідача 2 (вих. № 924/21/23 - 1 від 9 лютого 2023 року), зокрема на арк. 4), зазначено наступне: «Принагідно повідомляємо, що попередній орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які мають бути понесені відповідачами у цій справі, складає 93 000 грн, докази чого будуть подані протягом п`яти днів з моменту проголошення рішення суду» (а.с. 197).
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 4 вересня 2023 року проведення підготовчих дій закінчено. Розгляд апеляційної скарги призначено на 4 жовтня 2023 року об 14:00 год..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 3 жовтня  2023 року, клопотання Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, розгляд справи призначено в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Хмельницької області.
В судове засідання від 4 жовтня  2023 року представник   Позивача   не з`явився. 
Відповідно до частини першої   статті 202 Господарського процесуального кодексу України             неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно частин 1-4 статті 120 Господарського процесуального     України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.
Зі змісту ухвали від 4 вересня 2023  року вбачається, що суд в пункті 2 повідомив сторін про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
Разом з тим, суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі. 
З огляду на що, колегія апеляційного господарського суду вбачає можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі представник Позивача за наявними в матеріалах справи доказами (зважаючи в тому числі на закінчення тридцятиденного строку розгляду даної апеляційної скарги).
В судовому засіданні від 4 жовтня 2023 року, яке проведено в режимі відеоконференції, представник Відповідачів заперечив проти доводів апеляційної скарги Позивача та просив залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення,  вказавши, що у поданому до Господарського суду Хмельницької області спільному відзиві Відповідача 1 та Відповідача 2 зазначено, що попередній орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які мають бути понесені Відповідачами у цій справі, складає 93 000 грн, докази чого будуть подані протягом п`яти днів з моменту проголошення рішення суду. Представник Відповідача вважає, що це зазначення є достатнім в розумінні статті 124 Господарського прцесуального кодексу України.
Заслухавши пояснення представника Відповідачів, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги Позивача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно–західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід залишити без задоволення, а додаткову ухвалу Господарського суду Хмельницької області слід залишити без змін. При цьому колегія апеляційного господарського суду виходила з наступного.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:  попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
У частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;   розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;     ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Подібну правову позицію викладено і у постановах Верховного Суду від 21 травня 2019 року в справі № 903/390/18, від 21 січня 2020 року в справі №916/2982/16, від 7 липня 2020 року в справі №914/1002/19).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Отже, загальне правило розподілу судових витрат передбачене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Подібна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року в справі № 911/1512/13.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:  чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії чи бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони щодо розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Подібна правова позиція викладена і у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
За змістом частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Суд апеляційної інстанції констатує, що Відповідачі просили місцевий господарський суд стягнути з Позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45700 грн. 
На підтвердження того, що Ярош В.Ю. є адвокатом, Відповідачами додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №478 від 18 червня 2010 року. 
Представництво інтересів Відповідачів у суді адвокат Ярош В.Ю. здійснював на підставі Додаткової угоди №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 3 лютого 2023 року.
Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги сторони погодили, що година роботи Адвоката оплачується у розмірі 700 грн, даний розрахунок застосовується при наданні Адвокатом послуг із консультування Клієнта; опрацювання матеріалів, в тому числі доказів; опрацювання законодавчої бази; підготовка та передача документів, включаючи позовні та інші заяви, повідомлення, клопотання, скарги, претензії, вимоги. 
Пунктом 2 Додаткової угоди № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги сторони погодили, що участь Адвоката в судових засіданнях у суді першої інстанції, оплачується із розрахунку 1500 грн, за кожне засідання.  
Згідно до пункту 3 Додаткової угоди № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги сторони погодили, що у випадку ухвалення судового рішення у суді першої інстанції на користь Відповідачів, Відповідачі зобов`язалися оплатити Адвокату гонорар успіху в розмірі 10000 грн.
Як вбачається з Акту прийому-передачі наданих послуг від 26 травня 2023 року Адвокат (Ярош В.Ю.) та Відповідачі склали цей акт про наступне: Адвокат з 3 лютого 2023 року до 25 травня 2023 року надав Відповідачам професійну правничу допомогу відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 3 лютого 2023 року, а Відповідачі отримала надані послуги.
Вартість послуг за період, вказаний в пункті 1 цього Акту становить 45700 грн, із наступного розрахунку:
·           25200 грн витрати за опрацювання матеріалів, законодавчої бази, формування правової позиції та підготовку/передачу процесуальних документів;
·           10500 грн витрати за участь у судових засіданнях по справі №924/21/23;
·           10000 грн – гонорар успіху. 
В звіті витраченого часу Адвокатом зазначено, що ним витрачено 36 годин на роботу із документами та участь у 7 засіданнях у справі. За попередньою домовленістю Адвоката з Відповідачами година роботи адвоката оплачується у розмірі 700 грн, а також 1500 грн за участь в одному судовому засіданні.
Зі звіту витраченого часу вбачається, що: попереднє опрацювання матеріалів – зайняло 7 годин; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини; формування правової позиції; консультування щодо формування відзиву на позов та вибір доказів –  зайняло в Адвоката 15 годин; підготовка процесуальних документів по справі (відзив на позовну заяву, заперечення, щодо збільшення позовних вимог) – згідно 14 годин часу адвоката (а.с. 145). 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Аналогічна правова позиція наведена і в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2021 року в справі № 910/12876/19.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Аналогічний висновок викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі №912/1025/20.
Зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат колегія суду зауважує таке. 
Колегія суду констатує, що 10 лютого 2023 року на адресу Господарського суду Хмельницької області представником Відповідачів подано відзив на позовну заяву в тексті котрого зазначено наступне: принагідно повідомляю, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу, які мають бути понесені відповідачами у цій справі, складає 93000 грн, докази чого будуть подані протягом п`яти днів з моменту проголошення рішення суду (а.с. 57 на звороті). 
Що ж до доводів апелянта, що Відповідачем не надано до першої заяви розрахунку, то апеляційний господарський суд вказує наступне.  
Даючи відповідні доводи апелянт не звернув увагу на існуючу практику Верховного Суду, відповідно до котрої відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною обставиною для відмови в їх розподілі та стягненні стороні, на користь якої прийнято судове рішення, адже в частині другій статті 124 ГПК України закріплено саме право, а не обов`язок суду відмовити у відшкодуванні судових витрат у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2022 року в справі №  908/338/21, від 29 грудня 2021 року в справі №910/3716/21, від 8 грудня 2021 року в справі №  910/15086/20, № 916/400/22 від 15 червня 2023 року.
Також, колегія суду зауважує, що процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.
Аналогічна  правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду від 27 січня 2022 року в справі №921/221/21 та від 31 травня 2022  року в справі №917/304/21.
Відтак, з огляду на вищеописану практику Верховного Суду та зважаючи на зазначення представником Відповідача у відзиві на позовну заяву абзацу з вказанням попереднього розміру витрат на професійну правничу допомогу, які мають бути понесені Відповідачами у цій справі та складають 93000 грн,  колегія суддів приходить до висновку, що представником Відповідача дотримано вимоги статті 124 Господарського процесуального кодексу України. Дане ж в свою чергу вказує на безпідставність відповідного  твердження апелянта.  
При цьому, колегія наголошує, що суд першої інстнації не вбачав за необхідне за зазначених обставин (на що звернув увагу Верховний Суд у вищеописаній практиці) скористатися своїм правом відмовити Відповідачам у задоволенні поданої заяви саме з мотивів відсутності конкретного розрахунку доданого до відзиву, вважаючи вищеописане зазначення розміру витрат, наведеного у тексті, достатнім для того аби в подальшому розглянути подану заяву та з урахуванням заперечень Позивача по їх суті, частково задоволити такі витрати. 
Переглядаючи оспорюване судове рішення суд апеляційної інстанції погоджується з вірністю дій місцевого господарського суду при винесенні оспорюваного судового рішення, та вважає такі дії з використанням права наданого суду повністю законними та обгрунтованими. 
Відповідно, суд апеляційної інстанції відхиляє відповідний довід апеляційної скарги як необгрунтовані.             
При цьому, колегія суду зауважує, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю.
Дана позиція наведена в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019     у справі № 922/445/19. 
Колегія суду зауважує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Колегія суду констатує, що з огляду на складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір заявлених Позивачем витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 45700 грн, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, суд вказав, що такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді, та зробив висновок, що  їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі, а їх стягнення з Позивача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат.
В той же час, враховуючи наведене та оцінивши подані Відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат та аргументи, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, враховуючи заперечення Позивача щодо стягнення таких витрат, керуючись статтями 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що витрати Відповідача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді, підлягають розподілу частково у сумі 8000 грн (по 4000 грн на кожного Відповідача). 
Переглядаючи судове рішення саме за апеляційною скаргою Позивача, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення судове рішення саме в межах та доводах апеляційної скарги Позивача, з огляду на те, що судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції при винесенні оспорюваного додаткового рішення (в розумінні частини 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України), не переглядається вказане додаткове рішення в неоспореній частині (щодо відмови в задоволенні заяви Відповідачів про стягнення адвокатських послуг в сумі 37700 грн.  

Приймаючи до уваги наведене вище, виходячи із засад розумності і справедливості, зважаючи на клопотання Позивача про зменшення витрат на правничу допомогу,   колегія суду приходить висновку про обгрунтованість висновків суду першої інстанції щодо стягнення з Позивача 8000 грн витрат на правничу допомогу. 
Відповідне судове рішення прийняте і місцевим господарським судом, з огляду на що апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване додаткове рішення.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає дану суму (з огляду на результат розгляду спору та час потрачений адвокатом Відповідачів) не завищеною, а відтак відповідною до виконаної адвокатом за договором про надання правничої допомоги роботи.      
Апеляційний господарський суд з огляду на все вищевстановлене в даній постанові, ще раз констатує, що доводи апеляційної скарги Позивача є безпідставними, та спростовані судом апеляційної інстанції всім вищеописаним у цьому судовому рішенні. При цьому доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують законність та обгрунтованість оспореного додаткового рішення, а доводи щодо відсутності попереднього розрахунку суми судових витрат, носять по суті абстрактний характер і жодним чином не спростовують обгрунтування судом першої інстанції відповідності  задоволеної судом суми таких витрат.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга Позивача, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Відповідно колегія суду залишає без змін оспорюване додаткове рішення, а подану Позивачем             апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 
                              
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 12 червня 2023 року в справі №924/21/23 - залишити без задоволення.
2. Додаткову ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 12 червня 2023 року в справі №924/21/23 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
5. Справу № 924/21/23 повернути Господарському суду Хмельницької області.
Повний текст постанови виготовлено 10 жовтня 2023 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.