П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/2502/23	

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,
повний текст судового рішення
складено 09.06.2023, м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , а саме: 
- скасування пункту 4 наказу від 22 січня 2023 року № 11 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді пониження у посаді;
- зобов`язання видати наказ, провести нарахування та виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень 2023 року, у відповідності до вимог постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:
- визнано протиправною бездіяльність щодо видання наказу, проведення нарахування та виплати додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень 2023 року, відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язано видати наказ, провести нарахування та виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень 2023 року, відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням сторонами подано апеляційні скарги, з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому сторони просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити у справі нове рішення, відповідно до їхніх позовних вимог та заперечень.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що позивача безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у межах спірних правовідносин, так як позивач не отримував бойового наказу 17 грудня 2022 року, а як наслідок не міг відмовитися від його виконання.
При цьому, позивач наголошує, що матеріали службового розслідування у Військовій частині НОМЕР_1 сфальсифіковано його командирами, так як в матеріалах даної справи наявні два акти службового розслідування, а також письмові пояснення інших військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , зміст яких спростовує висновки проведеного службового розслідування.
Також, позивач вважає, що командиром Військової частини НОМЕР_1 порушено порядок накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді пониження на посаді.
Крім того, позивач вважає, що судом першої інстанції помилково не враховано постанови Малиновського районного сулу м. Одеси від 01 березня 2023 року, у справі № 521/2371/23, якою закрито провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 172-10.

Вимоги апеляційної скарги відповідача обґрунтовано тим, що позивач у межах спірних правовідносин не має права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», так як позивачем вчинено дисциплінарний поступок у вигляді невиконання бойового наказу.
При цьому, правомірність дій щодо невиплати відповідної винагороди обґрунтовується апелянтом посиланнями на окреме дорученням Міністра оборони України від 23 червня 2022 року.

В свою чергу, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Крім того, відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про залишення без задоволення позовних вимог щодо скасування наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, так як відповідачем доведено факт вчинення позивачем спірного дисциплінарного проступку.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 03 серпня 2022 року проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 61).
При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_1 , де проходив військову службу позивач, подав рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування за фактом невиконання бойового наказу 17 грудня 2022 року військовослужбовцями, зокрема позивачем (а.с. 104).
На підставі вказаного рапорта командир військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 18 грудня 2022 року № 544 «Про призначення службового розслідування по факту невиконання бойового наказу командира 1-го загону старшим матросом ОСОБА_2 та старшим матросом ОСОБА_3 », відповідно до пункту 1 якого службове розслідування за фактом невиконання відповідними військовослужбовцями бойового наказу доручено провести начальнику групи 1-го загону (а.с. 105).
За результатами проведення службового розслідування, начальником групи 1-го загону 30 грудня 2022 року складено акт службового розслідування (а.с. 9-18). На цьому акті позивач поставив свій підпис на кожному аркуші, а також написав свої зауваження до нього.
Поряд з цим, за результатами службового розслідування складено акт службового розслідування від 16 січня 2023 року (а.с. 97-103).
За результатами вищезазначеного службового розслідування командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 22 січня 2023 року № 11 «Про результати проведення службового розслідування по факту невиконання бойового наказу командиром 1-го загону старшим матросом ОСОБА_2 та старшим матросом ОСОБА_3 » (а.с. 120-122), відповідно до якого:
- наказано скласти відносно, зокрема, позивача протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) (пункт 2);
- за порушення вимог статей 11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме відмову виконувати наказ командира загону, позивача понижено у посаді (пункт 4).
При цьому, 01 березня 2023 року Малиновський районний суд міста Одеса ухвалив постанову у справі № 521/2371/23 (а.с. 49-51) про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 17210 КУпАП.
Крім того, відповідно до даних довідки від 08 травня 2023 року № 535 (а.с. 96) в грудні 2022 року та в січні 2023 року позивачу додаткова винагорода, встановлена постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168, не виплачувалась.
Не погоджуючись з правомірністю накладеного дисциплінарного стягнення, а також фактом виплати грошового забезпечення не в повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Крім того, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, в частині спору щодо виплати позивачу усіх складових грошового забезпечення.
В свою чергу, колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу»     здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
При цьому, Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Згідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно ст. 30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, усі вказівки інспектуючих (перевіряючих) чи військовослужбовців, які виконують службові доручення старших командирів (начальників), передаються для виконання через командира військової частини. Зазначені особи повинні повідомити командира військової частини (підрозділу) про результати інспектування (перевірки) чи виконання даних їм службових доручень.
В свою чергу, Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.
Згідно преамбули Дисциплінарного статуту ЗСУ, він визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно п. «д» ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на військовослужбовців може бути накладено дисциплінарне стягнення у вигляді пониження в посаді.
Згідно ст. 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно ст. 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Згідно ст. 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Згідно ст. 100 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пониження в посаді військовослужбовців, пониження у військових званнях здійснюються за наказом того командира, якому надано право призначати на ці посади та присвоювати військові звання.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності п. 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування по факту невиконання бойового наказу командира 1-го загону старшим матросом ОСОБА_2 та старшим матросом ОСОБА_3 » № 11 від 22 січня 2023 року.
В даному випадку, на позивача, за порушення вимог ст.ст. 11, 30, 47 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ, а саме за відмову виконувати бойовий наказ свого командира, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді пониження в посаді.
При цьому, обставини вчинення позивачем спірного дисциплінарного проступку викладено в акті службового розслідування від 16 січня 2023 року.
Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог у відповідній частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, у ході проведення службового розслідування у Військовій частині НОМЕР_1 встановлено, що позивач, який входив до складу РГ СпП № № 123, відмовився 17 грудня 2022 року виконувати бойовий наказ командира 1-го загону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 про ротацію РГ СпП № 131, що знаходилась на займаних нею позиціях, складом РГ СпП № 123.

Факт невиконання зазначеного бойового наказу позивачем підтверджується письмовими поясненнями командира 1-го загону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 24 грудня 2022 року, заступника командира 1-го загону з МПЗ Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 24 грудня 2022 року, т.в.о. командира 2-ї команди 1-го загону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 24 грудня 2022 року, старшого оператора групи команди 1-го загону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 24 грудня 2022 року.
При цьому, факт доведення до позивача змісту відповідного бойового наказу підтверджується письмовими пояснення ОСОБА_7 від 24 грудня 2022 року.
Факт обізнаності позивача з відповідним бойовим наказом 17 грудня 2022 року підтверджується письмовими пояснення ОСОБА_5 від 24 грудня 2022 року.
Негативні наслідки невиконання наказу відображені в письмових поясненнях ОСОБА_6 від 24 грудня 2022 року.
Між тим, аналізуючи вищевикладені норм права, а також враховуючи обставини, час та наслідки вчинення позивачем спірного дисциплінарного правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку.

З іншого боку, в доводах апеляційної скарги позивача зазначається, що він не відмовлявся від виконання бойового наказу командира 17 грудня 2022 року, так як він не отримував відповідного наказу.
Крім того, позивач наголошує, що матеріали службового розслідування у Військовій частині НОМЕР_1 сфальсифіковано його командирами, так як в матеріалах справи наявні два акти службового розслідування, а також письмові пояснення інших військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , зміст яких спростовує висновки проведеного службового розслідування.
В свою чергу, як встановлено колегією суддів вище, обставини доведення до позивача відповідного наказу підтверджується письмовими поясненнями його командирів від 24 грудня 2022 року.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявні два акти службового розслідування, проведеного по факту невиконання бойового наказу, що складені начальником ГРШ 1-го загону старшим лейтенантом Д.Сіробабою 30 грудня 2022 року та 16 січня 2023 року.
Між тим, як встановлено судом першої інстанції, акт службового розслідування від 30 грудня 2022 року не покладався в основу оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, так як він був лише проектом відповідного акту, який не затверджувався командиром Військової частини НОМЕР_1 .
З іншого боку, акт службового розслідування від 16 січня 2023 року затверджено командиром Військової частини НОМЕР_1 , а тому саме на підставі відповідного акту видано оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що двома зазначеними актами підтверджено вину позивача у вчиненні спірного дисциплінарного проступку.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вважає вищевказану обставину справи підставою для скасування оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи також є письмові пояснення капітан-лейтенанта ОСОБА_6 (без дати складення), старшого матроса ОСОБА_8 (без дати складення), старшини 2 статті ОСОБА_7 (без дати складення), старшого матроса ОСОБА_9 (без дати складення), старшого матроса ОСОБА_10 (без дати складення), старшого матроса І.Писка (без дати складення).
В даному випадку, у вказаних поясненнях військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 зазначається, що позивач не відмовлявся від виконання бойового наказу.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідні пояснення не містять дати їхнього написання та з їхнього змісту неможливо безпомилково встановити які саме події викладено у відповідних поясненнях.
Крім того, як вбачається із змісту акту службового розслідування від 16 січня 2023 року, а також акту від 30 грудня 2022 року, на який посилається позивач, пояснення відповідного змісту не досліджувалися у ході проведення службового розслідування.
З іншого боку, колегія суддів зазначає, що в акті службового розслідування від 30 грудня 2022 року відображено письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які збігаються з письмовими поясненнями відповідних осіб, які відображено в акті службового розслідування від 16 січня 2023 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вищевказані докази, на які посилається позивач, не спростовують вину позивача у вчиненні спірного дисциплінарного проступку.
Крім того, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова Малиновського районного сулу м. Одеси від 01 березня 2023 року, у справі № 521/2371/23, якою закрито провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 172-10 (відмова від виконання законних вимог командира (начальника), не спростовує вини позивача у вчиненні спірного дисциплінарного проступку, так як підставою для накладення на позивача спірного дисциплінарного стягнення стали матеріали дисциплінарного провадження, які в загальному обсязі не досліджувались у ході розгляду відповідної справи.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
В даному випадку, в апеляційній скарзі викладено доводи позивача про те, що командиром Військової частини НОМЕР_1 порушено порядок накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді пониження на посаді.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідні доводи апеляційної скарги позивача є окремою підставою позову, що обґрунтовує протиправність оскаржуваного наказу.
З іншого боку, з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно ст. 54 Дисциплінарного статуту ЗСУ, командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах «а»-«ґ» статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).
При цьому, згідно ст. 55 Дисциплінарного статуту ЗСУ, командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами «а»-«ґ», а також пунктами «д»-«ж» (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 цього Статуту.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що позивач помилково вважає, що відповідне дисциплінарне стягнення не могло накладатись командиром окремої військової частини, а мало накладатись виключно командиром бригади.
Так, згідно пп. «е» п. 8 Дисциплінарного статуту ЗСУ, полковник, бригадний генерал, генерал-майор (капітан 1 рангу, коммодор, контр-адмірал) користуються дисциплінарною владою командира бригади (полку, корабля 1 рангу) стосовно підлеглих військовослужбовців.
В даному випадку, спірне дисциплінарне стягнення накладеного на позивача командиром ВЧ НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_11 .
Тому, колегія суддів зазначає, що командир ВЧ НОМЕР_1 капітан ОСОБА_11 мав дисциплінарну владу для накладення на позивача спірного дисциплінарного стягнення.
Щодо позовних вимог про нарахування позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», які задоволено судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
В даному випадку, відповідно до постанови КМУ № 168 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил України у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, вони набувають права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил отримують додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.
Між тим, окремим дорученням Міністра оборони України від 23 червня 2022 року, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168, визначено що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100     000,00 грн або 30     000,0 грн не включаються військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) – за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) (пункт 9.7). 
В свою чергу, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання спірної додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ №168 за грудень 2022 року та за січень 2023 року.
При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача щодо необхідності виконання відповідного окремого доручення Міністра оборони України, яке викладене у телеграмі, є безпідставним, оскільки відповідне окреме доручення, на яке послався відповідач, не є нормативним актом, а також суперечить положенням постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з рішення суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Між тим, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року – без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 покласти на Військову частину НОМЕР_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

          Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
          Судді	  	О.В. Єщенко    А.В. Крусян