СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року                                         м. Харків                        Справа № 922/3447/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є. , суддя  Попков Д.О.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи  у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу  Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"  (вх.№2239Х/3)  на рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023
у справі  №922/3447/23  (суддя Прохоров С.А., повний текст рішення підписано 09.10.2023)

за позовом  Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", м.Київ
до  Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України", с. Гонтарівка, Харківська області
про стягнення 50.591,93 грн

ВСТАНОВИВ:

ДПАТ "НАК "Украгролізинг" (Позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААН України" (Відповідач) 50.591,93 грн заборгованості за договором фінансового лізінгу №20-18-162 ств-пл/344 від 05.11.2018, яка складається з 359,30 грн заборгованості за лізінговими платежами, 12 080,32 грн пені, 459,78 грн інфляційних, 12.732,53 грн 25% річних, 24.960,00 грн штрафу.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.10.2023  у справі №922/3447/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення повністю та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що зазначене рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що   прийнято з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування та повного дослідження доказів, що мають значення для справи.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2023  сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., Попков Д.О., Медуниця О.Є.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.10.2023  у справі №922/3447/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача; встановлено строк по 21.11.2023  (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України; запропоновано учасникам справи в строк по 21.11.2023  (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України; витребувано матеріали справи №922/3447/23 з Господарського суду Харківської області. Ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  Відповідач не скористався наданим ст. 263 ГПК України процесуальним правом, відзиву на апеляційну скаргу не надав.
Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,   проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню з огляду на нижче викладене.
05.11.2018  мiж  ДПАТ "НАК "Украгролізинг" (Лізингодавець, позивач по справі) та ДП  "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААН України" (Лізингоодержувач,  відповідач по справі)   було укладено Договір фiнансового лізингу №20-18-162 ств-пл/344 (додаток №3),   згідно умов якого в порядку та на умовах, визначеним цим договором, лізингодавець зобов`язався набути у власність у постачальника предмет лізингу, відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати його (предмет лізингу) за плату (лізингові платежі) у користування лізингоодержувачу на визначений у цьому договорі строк, не менше одного року.
Іншими умовами договору визначено наступне:
-  сторони погоджуються з тим, що специфікацією та умовами предмета лізингу є найменування, кількість, тип, модель, марка, інші технічні характеристики, вартість предмета лізингу, а також найменування виробника (постачальника) предмета лізингу, що визначені у додатках до цього договору  Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу (п. 1.2 договору);
- строк лізингу відраховується з дати підписання Акту приймання-передачі між сторонами, що укладається у 5-ти автентичних примірниках (п. 2.2 договору);
-  лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору (п.3.4.3. договору);
- з моменту підписання Акту Лізингоодержувач сплачує:
  Лізингодавцю лізингові платежі, що включають: відшкодування вартості Предмета лізингу рiвними частками за весь термiн лізингу вiд невідшкодованой попереднім лізинговим платежем вартості Предмета лізингу (п. 4.2.1. договору); комісію за організацію лізингової операції в розмiрi 7 (семи) вiдсотків (без ПДВ) вiд вартості Предмету лізингу відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість, яка сплачується одночасно iз сплатою першого, другого, третього, четвертого, п`ятого та шостого лізингового платежу в частині відшкодування вартості Предмета лізингу та комiсiї за супроводження Договору згідно з Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього Договору (п. 4.2.2.договору); комісію за супроводження договору в розмірі 19 (дев`ятнадцяти) відсотків рiчних (без ПДВ) від невідшкодованоi попереднім лізинговим платежем та черговими лізинговими платежами вартості Предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткуванням податком на додану вартість (п.4.2.3.договору);
- лізингові платежі у частині відшкодування вартості Предмета лізингу та комiсiї за супроводження договору сплачуються Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця щомісячно. Термiн кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акту. Перший лізинговий платіж сплачується через 1 місяць з дати підписання Акту, всі наступні лізингові платежі - щомісячно (п.4.3. договору);
- розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюється Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до договору (далі - додаток №2 до договору, п.4.4. договору);
-  за порушення умов Договору (у тому числі строків   розрахунків та сум платежів), Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у встановленому розмірі від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. Цим пунктом встановлено, що для розрахунку штрафу, сума невідшкодованої вартості Предмета лізингу становить різницю між первинною вартістю Предмета лізингу та сумою попереднього лізингового платежу в частині   відшкодування вартості Предмета лізингу (п. 8.1. договору);
-  сторони домовилися і встановили, що на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмірі 25% річних. Сплата лізингоодержувачем на користь лізингодавця пені та процентів не звільняє лізингоодержувача від сплати штрафу, встановленого п.8.1 цього договору (п.8.3 договору);
- строк позовної давності за цим договором, у тому числі для стягнення заборгованості, пені, штрафу, інших видів неустойки, процентів річних та індексу інфляції - 10 (десять) років (п.10.3. договору).
Відповідно до додатку №1 до договору предметом лізингу є трактор  Беларус-892, строк лізингу - 3 роки, вартість предмета лізингу становить 1.040.000,00 грн з ПДВ. Попередній лізинговий платіж: у частині відшкодування вартості предмету лізингу, що в подальшому передається в лізинг, у розмірі 20% його вартості складає 173.333,33 грн, крім того ПДВ 34.666,67 грн, разом 208.000,00 грн. Сума попередньої оплати 208.000,00 грн. Предмет лізингу буде передано в термін не пізніше 05.11.2019.
Додатком №2 до договору узгоджено графік сплати лізингових платежів.
22.11.2018  між сторонами підписано акт приймання - передачі сільськогосподарської техніки, а саме трактора  Беларус-892  (зав. №000028№000029).
Позивач зазначає, що враховуючи те, що акт приймання-передачі був підписаний 22.11.2018, відповідач повинен був сплатити  черговий лізинговий платіж №36 в сумі 23.477,08 грн не пізніше 22.11.2021, тобто щомісячно з дати підписання Акту приймання-передачі.
Станом на день здійснення розрахунку - 12.07.2023  - заборгованість в частині лізингових платежів складала 359,30 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.
З урахуванням положень п.2.2 договору, строк лізингу закінчився 22.11.2021, тобто через 3 роки з дати підписання Акту приймання-передачі.
Однак, як вказує позивач, відповідач не здійснив сплату вказаних лізингових платежів, чим порушив умови договору.
Позивач було здійснено заходи досудового врегулювання спору, зокрема направлено на адресу відповідача вимоги   №14/606 від 12.08.2019, №14/809 від 01.10.2019, №14/1028  від 21.12.2021, якими позивач повідомляв відповідача про заборгованість. Проте, відповідач залишав дані вимоги без задоволення.
За твердженням позивача заборгованість відповідача по лізинговим платежам становить 359,30 грн. Крім того, через неодноразове порушення строків оплати чергового лізингового платежу позивачем в порядку приписів норм статей  611,  625 Цивільного кодексу України  та  статті 230 Господарського кодексу України  нараховано відповідачу штраф в розмірі -  24.960,00 грн, пеню в розмірі -  12 080,32 грн, інфляційні втрати -  459,78 грн  та 25% річних за періоди прострочення -  12.732,53 грн.
Господарський суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог зазначив, що в даному випадку суд по даній справі позбавлений можливості на підставі первинних документів перевірити обґрунтованість позовних вимог та правильність нарахування  відповідачу як  заборгованості за договором, так наявність прострочення з боку відповідача сплати лізингових платежів та їх періоди, а відповідно й обґрунтованість нарахування штрафу, пені, інфляційних втрат та 25% річних.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до ч.1  ст.11 Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 ч.2  ст.11 ЦК України  визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України  передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із  ст.526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1  ст.193 Господарського кодексу України  (далі -  ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до  ст.530 ЦК України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1  ст.626 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України  передбачено, що відповідно до  ст.6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Укладений між сторонами договір за правовою природою є договором фінансового лізингу.
Відповідно до  ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг"  фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої  статті 5 цього Закону.
Згідно ч.1  ст.806 ЦК України  за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч.2  ст.806 ЦК України  до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з врахуванням особливостей, встановлених законом; до відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Як визначено ч.1 ст.16 Закону України  Про фінансовий лізинг  лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу.
Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору фінансового лізингу №20-18-162 ств-пл/344 від 05.11.2018  позивач передав відповідачу у користування трактор  «Беларус-892»  строком на 3 роки. Відповідач зобов`язався сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору.
Позивач зазначає, що відповідач порушив умови договору в частині сплати чергових лізингових платежів, в зв`язку з чим у останнього станом на 12.07.2023  виникла заборгованість за лізинговими платежами у розмірі 359,30 грн.
Відповідач доказів належного виконання умов договору та сплати заборгованості до матеріалів справи не надав.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання за договором фінансового лізингу №20-18-162 ств-пл/344 від 05.11.2018, в зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 359,30 грн підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 459,78 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статей  610,  611 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною 1  ст.612 ЦК України  визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі  ст.625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині нарахування інфляційних втрат у розмірі  459,78  грн.
Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі  12.080,32  грн, 25% річних у розмірі  12.732,53  грн та штрафу у розмірі  24.960,00  грн, відповідно до п.8.1 договору, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 549 ЦК України  встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Цивільно-правова відповідальність  це встановлені законом юридичні наслідки за невиконання або неналежне виконання особою зобов`язань, що пов`язані з порушенням суб`єктивних цивільних прав другої сторони. Мета цивільно-правової відповідальності відновлення порушених майнових прав.
Відповідно до ч.1  ст.230 ГК України  штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 4  ст.231 ГК України  визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6  ст. 231 ГК України).
Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на  користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Згідно зі  ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"  розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.
Частиною 6  ст.232 ГК України  передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до п.8.1 за будь-яке порушення умов договору (у тому числі строків розрахунків та сум платежів), що не передбачене п. 8.4 договору, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 0,1% від невідшкодованої вартості предмета лізингу. У разі порушення умов договору вдруге лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 3% від невідшкодованої вартості предмета лізингу. У разі порушення умов договору втретє лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 5% від невідшкодованої вартості предмета лізингу. За кожне наступне порушення умов договору лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 10% від невідшкодованої вартості предмета лізингу Для розрахунку штрафу, визначеного цим пунктом, сума невідшкодованої вартості предмета лізингу становить різницю між первинною вартістю предмета лізингу та сумою попереднього лізингового платежу в частині відшкодування вартості предмета лізингу.
Згідно з п.8.3 договору на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмірі 25% річних. Сплата лізингоодержувачем на користь лізингодавця пені та процентів не звільняє лізингоодержувача від сплати штрафу, встановленого п.8.1 цього договору.
Пунктом 8.9 договору встановлено, що нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов`язань в повному обсязі.
За таких обставин, колегія суддів вважає правомірними позовні вимоги в частині нарахування пені, 25% річних та штрафу.
Стосовно висновку суду першої інстанції що доказом наявності боргу відповідача перед позивачем є первинні документи та виписки з особових рахунків клієнта банку, які підтверджують існування певних банківських операцій, нарахування позичальнику боргу по основній сумі та процентам, які не були надані позивачем, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до  статті першої Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні"  первинний документ  - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з частинами 1, 2  статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні"  підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Акт приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 22.11.2018  - є первинними бухгалтерським документом в розумінні вищевказаних положень законодавства та засвідчує факт здійснення сторонами господарської операції і містить інформацію про вартість послуг.
Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.
Наданий позивачем акт приймання-передачі наданих послуг містить усі необхідні реквізити, передбачені ч.2  ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", а саме: назву документа; номер та дату складання актів; місце його складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції, кількість та вартість послуг; посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Судова колегія зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.
Таким чином, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Дослідивши наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі, колегія суддів доходить висновку, що він є двостороннім та підписаний відповідачем без жодних зауважень, а тому є належним доказом, що підтверджує факт вчинення господарської операції.
Отже, судом першої інстанції не враховано, що в даному випадку  Акт приймання-передачі  від 22.11.2018, який  міститься в матеріалах справи та підтверджує виконання позивачем своїх зобов`язань  за договором, є первинним документом у розумінні ст.9 Закону України «Про  бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
Стосовно посилання суду першої інстанції   на постанову Верховного Суду від 30.01.2018  у справі №161/16891/15-ц, колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання подібності розглядуваної справи та у світлі суб`єктивного, об`єктивного та сутнісного критеріїв, апеляційний суд відмічає, що на відміну від розглядуваної справи предметом спору у даній справі є порушення умов кредитного договору укладеного з банком. У справі ж, що розглядується скаржник не є банківською або фінансовою установою, кредитний договір за своєю природою є договором займу, а договір фінансового лізингу - договором про надання послуг, саме тому первинні та облікові документи за такими договорами є різними. Банківські виписки з особових, рахунків Позивача відображають лише надходження коштів і не відображають нарахування позичальнику боргу по основній сумі та процентам, тому ніяким чином не можуть підтверджувати наявність заборгованості за Договором у Відповідача. А нарахування позичальнику боргу по основній сумі та процентам відображає розрахунок, який міститься в матеріалах справи.   
Зважаючи на викладені ознаки розбіжності, апеляційний суд вважає цю правову позицію не релевантною даному спору, адже подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
В даному ж випадку ненадання банківських виписок не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову та не позбавляє сторони можливості довести існування заборгованості іншими доказами, які переконливо свідчать про фактичні обставини порушення Договору. Банківські виписки можуть бути  додатковим доказом у справі, які за необхідності суд може витребувати, а ось їх відсутність як підстава відмови в задоволені позові є нічим іншим, як надмірним формалізмом і перешкоджанням правосуддю.
Таким чином, судом першої інстанції не надана правова оцінка усім наявним у матеріалах справи доказам, наслідком чого стало не встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення спору. В той же час, доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, тому вказана скарга підлягає задоволенню.
Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Частиною першою статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим на підставі пунктів 1, 3 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення  Господарського суду Харківської області від 05.10.2023  у справі №922/3447/23  підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям у справі нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керується положеннями     статті 129 Господарського процесуального кодексу України  та покладає судові витрати на відповідача.
Керуючись ст.ст.     129,     269,     270,     275,     277,     281,     282,     283,     284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу     Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"   задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023     у справі №922/3447/23 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Стягнути з Державного підприємства “Дослідне господарство “Гонтарівка” Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України (62570, Харківська область, Вовчанський район, с. Гонтарівка, вул. Дмитрівська, буд. 102, код ЄДРПОУ 01203834) на користь Державного публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Украгролізинг” (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А, код ЄДРПОУ 30401456)  50.591,93 грн заборгованості за договором фінансового лізінгу №20-18-162 ств-пл/344 від 05.11.2018, яка складається з 359,30 грн заборгованості за лізінговими платежами, 12 080,32 грн   -пені, 459,78 грн - інфляційних, 12.732,53 грн - 25% річних, 24.960,00 грн - штрафу.
Стягнути з Державного підприємства “Дослідне господарство “Гонтарівка” Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України (62570, Харківська область, Вовчанський район, с. Гонтарівка, вул. Дмитрівська, буд. 102, код ЄДРПОУ 01203834) на користь Державного публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Украгролізинг” (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А, код ЄДРПОУ 30401456)  судовий збір за подання позовної заяви в розмірі  2684,00 грн, та за подання апеляційної скарги   в розмірі  4026,00 грн.
Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено   27.12.2023 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                          О.Є. Медуниця  

Суддя                                                                                          Д.О. Попков