К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року                                                                     місто Київ
 
справа № 369/15014/21
апеляційне провадження № 22-ц/824/13179/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Ковальчук Л.М. від 14 червня 2023 року; ОСОБА_3 на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Ковальчук Л.М. від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,  
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
            У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 25 липня 2009 року по 11 червня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Під час перебування у шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 364 905 грн.
 
Позивач зазначала, що сума в розмірі 124 905 грн. (34,23 % вартості квартири) сплачена за рахунок спільних коштів, решта суми - 240 000 грн. (65,77 % вартості
квартири) належали відповідачу особисто, від продажу частини квартири АДРЕСА_2 .
 
 Станом на день розлучення вартість квартири становила 894 100 грн. При цьому ціна збільшилась за рахунок зміни ринкових цін та девальвації гривні - на 276 003 грн. (30,87 %), за рахунок проведення ремонту - на 151 998 грн. (17 %).
 
Оскільки ремонтні роботи проводилися за рахунок грошових коштів подружжя, а точніше - заробітної плати позивача, розмір внеску спільних грошових коштів подружжя у вартість квартири складає 51,23 % (34,23 % + 17 %).
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом визнання за нею права власності на 25, 615 % квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 42,93 кв.м, житловою площею 19,9 кв.м.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено. В порядку поділу майна подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 визнано за ОСОБА_3 право власності на 25,615% квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 42,93 кв.м, житловою площею 19,9 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 479 грн. 60 коп.
 
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 40 723 грн.
 
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 250 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спільним сумісним майном, яке набуте сторонами за час шлюбу та за спільні кошти є частина квартири. При визначенні часток у праві спільної сумісної власності суд виходив із того, що 34,23 % грошових коштів, витрачених на придбання квартири, були спільними коштами подружжя. В результаті проведення ремонту у квартирі, її вартість збільшилась на 17%, а тому 51, 23% (34,23 % + 17 %) квартири є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу порівну.   
 
Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що понесені сторонами витрати є реальними і документально підтвердженими.  
 
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
 
Скаржник зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції було порушено норми процесуального права в частині надання оцінки доказам. Зокрема, суд абсолютно безпідставно встановив, що частка у спільному майні збільшилась за рахунок проведення ремонту, при цьому частка відповідача з незрозумілих причин зменшилась. Крім того, мотивувальна частина рішення не відповідає резолютивній, оскільки в мотивувальній частині вказано про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
 
Не погоджуючись з додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2023 року, ОСОБА_3 також подала апеляційну скаргу у якій зазначає, що судом порушено норми процесуального права, а тому додаткове судове рішення повинно бути скасованим. 
 
Вказує, що позов було задоволено повністю, а тому відповідно до статті 141 ЦПК України усі витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються лише на відповідача.  
 
Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року сторонами не оскаржується.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Поданий представником ОСОБА_3 - Кравченко О.В. відзив на апеляційну скаргу не приймається до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки поданий поза межами встановленого судом строку для вчинення відповідної процесуальної дії і підстав для його поновлення судом не встановлено.
 
ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Представник ОСОБА_3 - Кравченко О.В. в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили її задовольнити; апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити без задоволення.
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити; проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечувала та просили її відхилити.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що 25 липня 2009 року між ОСОБА_1 та               ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу (том І а.с. 8). 
 
Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том І а.с. 11).
 
7 березня 2014 року між ТОВ "КОНСЕНТ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-173/2014, відповідно до умов якого ОСОБА_1 придбав цінні папери (облігації) у кількості 4 293 штук, вартістю 364 905 грн. (том І а.с. 16-19).
 
Відповідно до пункту 1.2. вказаного договору облігації продавець продає, а покупець купує лотами, характеристика яких наведена в Додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.
 
Згідно характеристики лоту (ів) облігацій та об`єкту (ів) нерухомості, що посвідчується (ються) таким (и) лотом (ами) у відповідних будинках, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа 42,93 кв.м.; кількість облігацій - 4 293; номінальна вартість лоту - 193 185 грн.; договірна вартість лоту - 364 905 грн. (том І а.с. 20).
 
7 березня 2014 року між ТОВ "ОМОКС" та ОСОБА_1 укладено договір участі у будівництві № 26 к.2/2/4/142/Ж, відповідно до умов якого замовник зобов`язується повністю оплатити вартість лоту облігацій за договором купівлі-продажу облігацій, а також пред`явити такий лот облігацій до погашення забудовнику, а забудовник зобов`язується збудувати об`єкт нерухомості у складі будівництва та передати об`єкт нерухомості замовнику в рахунок погашення лоту облігацій у порядку, строки та на умовах, що визначені цим договором та проспектом емісії облігацій.  
 
Згідно з актом прийому-передачі за договором про участь у будівництві об`єкту      № 26 к.2/2/4/143/Ж від 7 березня 2014 року ТОВ "ОМОКС" передало, а ОСОБА_1 прийняв в порядку погашення лоту облігацій квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 кв.м, житловою площею 19,9 кв.м. (том І а.с. 21).
 
29 грудня 2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану квартиру (том І а.с. 22, 35).
 
Відповідно до висновку експерта № 758/08/2021 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 11 серпня 2021 року, складеного судовим експертом Свістуновим І.С., вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 11 червня 2019 року, становить 894 100 грн. Вартість квартири в період з 7 березня 2014 року по 11 червня 2019 року змінилася як за рахунок коливань на ринку нерухомості так і за рахунок виконання робіт з чистового опорядження поверхонь, в тому числі: за рахунок зміни ринкових цін та девальвації - на 276 003 грн. або на 30,87 %; за рахунок здійснення ремонтних робіт (невід`ємних поліпшень) - на 151 997 грн. або на 17 % (том І а.с. 39-50). 
   
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених рішень в цих частинах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 - задоволенню, з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
 
Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
 
Відповідно до положень частини 1  статті 71 СК України майно,  що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
 
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу,  може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Згідно із частинами 2, 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
 
Основним завданням суду при вирішенні спорів  про поділ майна подружжя є вирішення  конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.
 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
 
Згідно частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 
Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, що передбачено у пункті 5 частини 3 статті 2 та статті 13 ЦПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
 
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що 34,23 % вартості квартири сплачені за рахунок спільних коштів, внаслідок проведення ремонтних робіт вартість квартири збільшилась на 17 %, а тому спільним сумісним майном, яке набуте сторонами за час шлюбу та за спільні кошти є 51,23 % частини квартири. 
 
Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком.
 
Як убачається з матеріалів справи, сторонами не заперечується, що спірна квартира була придбана за 364 905 грн., з яких: 124 905 грн. (34,23 % вартості квартири) - спільні кошти подружжя; решта суми - 240 000 грн. (65,77 % вартості квартири) належали відповідачу особисто, від продажу частини квартири АДРЕСА_2 .
 
З наведеного слідує, що спільним майном подружжя є виключно 34,23 % частини квартири.
 
Доводи позивача про те, що частка спільної сумісної власності у квартирі збільшилась на 17%, в тому числі, за рахунок проведеного ремонту є помилковими.
 
Статтею 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
 
Наведена норма права може бути застосована лише до майна, яке є особистою власністю одного з подружжя і його вартість збільшилась під час шлюбу в результаті спільної праці подружжя (затратами другого з подружжя, який не є власником).
 
У даній справі предметом позову є частина квартири, придбаної за спільні кошти і її вартість збільшилась, як за рахунок підвищення цін, так і за рахунок проведеного ремонту, а тому положення статті 62 СК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
 
Колегія суддів вважає необхідним роз`яснити, що збільшення вартості квартири не може бути підставою для збільшення частки позивача у спільному майні. Мається на увазі, що вартість частки кожного з подружжя збільшилась пропорційно до підвищення вартості квартири, що і є наслідком покращення житлового приміщення.
 
Суд першої інстанції наведеного вище не врахував і дійшов помилкового висновку щодо визначення спільним сумісним майном подружжя 51,23 % спірної квартири та як наслідок визнання за позивачем права власності на 25, 615 % квартири.
 
Отже, поділу між сторонами підлягає 34,23 % квартири АДРЕСА_1 , і відповідно за позивачем слід визнати право власності на 9/50 (найбільш наближене до 17,115 %) частки квартири, а за відповідачем - на 41/50 (найбільш наближене до 82,885 %) частки квартири.  При цьому суд апеляційної інстанції вважає необхідним в порядку поділу майна подружжя визнати право власності за кожним із співвласників і це буде відповідати вимогам розумності та справедливості.  
 
Зважаючи на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана представником ОСОБА_2 , підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 . 
 
За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
 
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
 
Подібний висновок викладено у постанові  Великої Палати Верховного Суду від 5 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (касаційне провадження № 12-39гс22). 
 
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року, то додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2023 року також слід скасувати. При цьому додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року є таким, що втратило силу.
 
Судові витрати
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
 
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у
випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
 
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.
 
Так, згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
 
Відповідно до частини 1, пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та визнання за сторонами права власності на спірне майно в рівних частинах, то судові витрати підлягають поділу порівну.
 
Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Відповідно до частин 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних
для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Частиною 5 статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Згідно з частиною 6 статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
 
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
 
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі          № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову
допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
 
Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представник ОСОБА_3 - Кравченко О.В. надала суду копію договору про надання правничої допомоги  № 10 від 28 квітня 2021 року, копії актів приймання-передачі наданих послуг № 1-8, копії квитанцій про оплату послуг та розрахунок витрат на професійну правничу допомогу станом на 14 червня 2023 року на суму 40 723 грн. (том І а.с. 167-179).
 
Згідно вказаного розрахунку, адвокат Кравченко О.В. надала такі послуги: вивчення документів, юридичний аналіз спірних правовідносин, аналіз судової практики, юридичний висновок - 4 050 грн.; складання переліку питань, які необхідно поставити на вирішення будівельно-оціночної експертизи - 2 700 грн.; виїзд до ТОВ "Експертно-дослідна служба України" - 1 350 грн.; оплата за проведення оціночно-будівельної експертизи - 17 503 грн.; вивчення висновку експертизи - 5 400 грн.; участь в судовому засіданні 14 лютого 2022 року - 1 350 грн.; участь в судовому засіданні 12 травня 2022 року - 405 грн.; ознайомлення з матеріалами справи 5 серпня 2022 року - 1 350 грн.; отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 405 грн.; підготовка подання до суду клопотання про приєднання доказів від 18 листопада 2022 року - 675 грн.; підготовка подання до суду клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження від 3 квітня 2023 року - 945 грн.; підготовка подання до суду клопотання про витребування доказів - 540 грн.; участь в судовому засіданні 3 квітня 2023 року - 2 700 грн.; участь в судовому засіданні 14 червня 2023 року - 1 350 грн. 
 
Колегія суддів вважає, що витрати, пов`язані з проведенням оціночно-будівельної експертизи не підлягають відшкодуванню, оскільки, цей доказ не має відношення до предмету даного спору, а тому такі витрати є не обов`язковими і відшкодуванню не підлягають. Це саме стосується і витрат на отримання інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В іншій частині витрати на суму 13 365 грн. є обґрунтованими і підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог - в розмірі 6 682 грн. 50 коп. (13 365 грн. / 2).
 
На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надала суду копію договору про надання правничої допомоги  № 430-16/06/2022 від 16 червня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та АО "Ревелін Інформейшен Груп"; копію додаткової угоди № 1 від 16 червня 2022 року; копію акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 14 червня 2023 року (том І а.с. 194-198).
 
Згідно акут № 1 приймання-передачі наданих послуг від 14 червня 2023 року, ОСОБА_1 надані наступні послуги: підготовка та написання відзиву на позовну заяву, аналіз практики Верховного Суду та позовної заяви - 4 500 грн. (3 год.); виїзд для участі в судому засіданні 22 листопада 2022 року з урахуванням часу на дорогу -        2 250 грн. (1,5 год.); участь у судовому засіданні 20 лютого 2023 року з урахуванням часу на дорогу - 3 000 грн. (2 год.); участь у судовому засіданні 3 квітня 2023 року з урахуванням часу на дорогу - 3 000 грн. (2 год.); участь у судовому засіданні 14 червня 2023 року з урахуванням часу на дорогу - 3 000 грн. (2 год.); заява про стягнення витрат на правничу допомогу - 1 500 грн. (1 год.).
 
З наведеного переліку наданих послуг не підлягають відшкодуванню витрати за підготовку та подання відзиву на позовну заяву, оскільки судом першої інстанції було відмовлено у поновленні строку на його подання (том І а.с. 113). Інші витрати представника відповідача підлягають частковому задоволенню, з розрахунку оплати вартості послуг за одну годину роботи, оскільки визначення їх в більшому обсязі не відповідає матеріалам справи. Таким чином, з позивача підлягають стягненню витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 3 750 грн. (7 500 грн. / 2).
 
При зверненні до суду із позовом ОСОБА_3 сплачено судовий збір в розмірі 3 479 грн. 60 коп., при оскарженні рішення суду ОСОБА_1 сплатив       5 219 грн. 40 коп., що в сукупності становить 8 699 грн., які діляться порівну - по 4 349 грн. 50 коп.
 
За правилами частини 10 наведеної статті, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
 
З врахуванням того, що ОСОБА_1 було спалено судовий збір в більшому обсязі, то з ОСОБА_3 на його користь слід стягнути різницю в розмірі 869 грн.     90 коп. (5 219 грн. 40 коп. - 4 349 грн. 50 коп.).
 
Оскільки ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу в більшому розмірі, то з ОСОБА_1 на її користь слід стягнути різницю в розмірі 2 932 грн. 50 коп.
 
Остаточна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 становить 2 062 грн. 60 коп. (2 932 грн. 50 коп. - 869 грн. 90 коп.). 
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2023 року задовольнити.  
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.
 
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.
 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 ) право власності на 9/50 квартири АДРЕСА_1 .  
 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 ) право власності на 41/50 квартири АДРЕСА_1 .  
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складають з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, в сумі 2 062 грн. 60 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Головуючий                                                            

 
 
Судді: