Справа № 127/21661/21
Провадження № 22-ц/801/2102/2023
Категорія: 15
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року	Справа № 127/21661/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 , про встановлення земельного сервітуту за апеляційною скаргою представниці  ОСОБА_2 – адвоката Савченко І. А. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Венгрин О. О. від 24 серпня 2023 року, 

встановив:

У квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила встановити постійний безоплатний земельний сервітут на земельну ділянку, площею 0,0011 га, з кадастровим номером 0510100000:03:022:0240, яка розташована по АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на право проходу для обслуговування (проведення поточного і капітального ремонту) частини належного їй житлового будинку під літ. "А", прибудови літ. "А1" за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що є вона є власником частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та співвласником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0292 га, кадастровий номер 0510100000:03:022:0238. Співвласником цього ж житлового будинку та земельної ділянки є ОСОБА_4 . Власниками суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0152 га, кадастровий номер 0510100000:03:022:0240, є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Межа земельної ділянки між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 проходить на відстані менше одного метра від її житлового будинку з прибудовами, внаслідок чого вона не має можливості обслуговувати стіни житлового будинку та проводити їх поточний, капітальний ремонт, який є необхідним через руйнування будинку. З метою врегулювання питання 01 липня 2021 року вона надіслала на адресу  ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проєкт договору земельного сервітуту з планом, на якому відображено можливий варіант його встановлення на площу земельної ділянки. Лист був отриманий, але відповіді від  ОСОБА_2  і ОСОБА_3  вона не отримала.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 серпня 2023 року позов задоволено. Встановлено постійний безоплатний земельний сервітут на земельну ділянку, площею 0,0011 га, з кадастровим номером 0510100000:03:022:0240, яка розташована по АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на право проходу для обслуговування (проведення поточного і капітального ремонту) частини житлового будинку під літ. "А" , прибудови літ. "А1" за адресою: АДРЕСА_1 , що належать  ОСОБА_1 , згідно з додатком № 2 варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 658 від 24 листопада 2022 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Подільський центр судових експертиз».
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1 позбавлена доступу для догляду за її частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 , оскільки стіна будівлі розташована на межі з сусідньою земельною ділянкою, з пропозицією підписати договір на встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку до відповідачів позивачка зверталась (до подачі позову до суду), задоволення потреб позивачки щодо обслуговування стіни її частини будинку і прибудови неможливо здійснити іншим способом без встановлення земельного сервітуту, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 658.
       В апеляційній скарзі представниця  ОСОБА_2 – адвокат Савченко І. А., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення скасувати та постановити нове – про відмову у позові.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що пред`явлення  ОСОБА_1  цього позову мало бути зумовлено саме відмовою  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від укладення договору сервітуту у запропонованій нею редакції. Проте такої відмови матеріали справи не містять, як і належних доказів звернення до  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу встановлення сервітуту в досудовому порядку. Що стосується стягнення витрат за судову експертизу та правничу допомогу адвоката, то суд першої інстанції не повинен був брати до уваги докази їх понесення, тому що у справі відсутні докази надсилання їх копій іншим учасникам справи, що в свою чергу позбавило відповідача  ОСОБА_2  права, передбаченого частинами п`ятою – шостою статті 137 ЦПК України, заявити клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, чи про відмову в їх розподілі.
       Представник  ОСОБА_1  – адвокат Путілін Є. В. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Судом встановлено, що  ОСОБА_1 належить 41/200 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель по АДРЕСА_1 .
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8381223 від 22 серпня 2013 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 є співвласниками земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0292 га, кадастровий номер 0510100000:03:022:0238, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Співвласниками суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0152 га, кадастровий номер 0510100000:03:022:0240, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
ОСОБА_1 01 липня 2021 року направляла ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проєкт договору на встановлення земельного сервітуту для догляду за будинком з прибудовами та здійснення їх поточного, капітального ремонту. 
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №658 від 24 листопада 2022 р оку, складеного ТОВ "Подільський центр судових експертиз", об`єкт дослідження – поліпшена земельна ділянка, кадастровий номер 0510100000:03:022:0238, площею 0,0292 га, житловий будинок з прибудовами по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, кадастровий номер 0510100000:03:022:0240, площею 0,0152 га, по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 не забезпечена можливість здійснювати догляд за її частиною житлового будинку літ. «А» та прибудовою літ. «А1», які перебувають у приватній спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що розташовані по АДРЕСА_1 , і здійснювати поточний та капітальний ремонт з боку домоволодіння по АДРЕСА_1 .
Експертом запропоновано варіант 1 встановлення земельного сервітуту для обслуговування частини житлового будинку – площа земельної ділянки, яка пропонується для встановлення земельного сервітуту для обслуговування частини житлового будинку літ. "А" та прибудови літ. «А1» по АДРЕСА_1 , на земельну ділянку, площею 152,0 кв. м, кадастровий номер 0510100000:03:022:0240, яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , по АДРЕСА_1 , становить 11,0 кв. м.
Земельна ділянка, яка пропонується для встановлення земельного сервітуту має наступні розміри по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 1,0 м, 2,69 м, 1,51 м, 5,91 м, 1,11 м, 1,0 м, 1,11 м, 5,95 м, 1,51 м, 2,69 м.
При варіанті 1 доступ до земельної ділянки, площею 11,0 кв. м, яка пропонується для встановлення земельного сервітуту, буде забезпечуватись із земельної ділянки з кадастровим номером 0510100000:03:022:0238, яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , також при цьому буде використовуватись найменше земельної ділянки з кадастровим номером 0510100000:03:022:0240, яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Враховуючи те, що межа між земельними ділянками домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 частково проходить по зовнішніх стінах житлового будинку літ. «А» та прибудови літ. «А1», які входять до складу домоволодіння по АДРЕСА_1 , експертом запропоновано здійснити прохід до конструктивних елементів частини житлового будинку літ. «А» та прибудови літ. «А1» (зовнішніх стін, фундаменту, покрівлі), які перебувають у приватній спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Здійснювати їх догляд, поточний та капітальний ремонт без використання (встановлення земельного сервітуту) земельної ділянки з кадастровим номером 0510100000:03:022:0240, яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не можливо.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Аналогічні положення містяться у статті 321 ЦК України.
Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту – це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
За змістом статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Відповідно до статті 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.
Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (стаття 100 ЗК України).
Відповідно до статті 101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам.
Частина перша стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).
Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності – від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.
Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 22-2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.
Установивши, що без установлення земельного сервітуту в інший спосіб задовольнити потреби позивачки щодо проходу до конструктивних елементів частини її та ОСОБА_4 житлового будинку і прибудови, для здійснення їх догляду, поточного та капітального ремонт без використання (встановлення земельного сервітуту) земельної ділянки з кадастровим номером 0510100000:03:022:0240, яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не можливо, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не зверталась до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту, про що свідчить трекінг поштового відправлення з відповідним рекомендованим листом, з огляду на таке.
З цим позовом ОСОБА_1 звернулась у серпні 2021 року, в додатках до якого був наданий проєкт договору про встановлення земельного сервітуту. Справа в суді першої інстанції розглядалась до серпня 2023 року. Тобто протягом двох років коли справа перебувала в провадженні суду першої інстанції сторони не спромоглися дійти згоди щодо встановлення сервітуту, а тому сама по собі відсутність доказів звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з пропозицією щодо встановлення сервітуту до моменту подання позовної заяви, не можу бути підставою для відмови у встановлені сервітуту судом. Очевидно, що між сторонами існує спір, який в іншому (позасудовому) порядку вирішений бути не може.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 297/363/18, то апеляційний суд зазначає, що їх зроблено за інших фактичних обставин (зокрема у справі № 297/363/18 Суд виходив із недоведеності факту неможливості задовольнити потреби позивачів іншим способом, а саме через подвір`я власного будинку; у справі ж, що переглядається, така неможливість доведена висновком експерта).
Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання позивачкою попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та доказів направлення документів на підтвердження понесення таких витрат відповідачам апеляційний суд звертає увагу на таке.
Конституцією України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).
Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Водночас, аналіз частини 2 статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. У разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині 2 статті 134 ЦПК України містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19.
Як видно з матеріалів справи заяву про стягнення судових витрат із копією договору про надання правничої допомоги, детальним розрахунком робіт, квитанцією про оплату експертизи, квитанцією до прибуткового касового ордера про оплату правничої допомоги адвоката представник позивачки – адвокат Путілін Є. В. подав до суду 19 травня 2023 року, тобто більш ніж за три місяці до ухвалення судового рішення у справі. За цей час відповідачі не мали перешкоди заявити відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України клопотання про зменшення таких витрат. 
За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної інстанції не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник  ОСОБА_1  – адвокат Путілін Є. В. надав апеляційному суду копію Договору про надання правничої допомоги № 99 від 27 вересня 2019 року, детальний опис робіт № ПЄ-00002 від 14 листопада 2023 року здачі-прийняття робіт (надання послуг) та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 141143 від 14 листопада 2023 року про оплату гонорару в розмірі 2950 грн 00 к.
Таким чином, враховуючи приписи пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачкою в суді апеляційної інстанції, в розмірі 2950 грн 00 к.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд 
постановив:

       Апеляційну скаргу представниці  ОСОБА_2 – адвоката Савченко І. А. залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 серпня 2023 року – без змін.
       Стягнути з  ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , на користь  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_2 ,  АДРЕСА_1 , 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн 00 к. витрат на професійну правничу допомогу.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 04 грудня 2023 року).

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. Ю. Береговий

                                                                               Т. М. Шемета