ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8736/23 Справа № 501/1786/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І.Г.  Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Максюти Ж.І.
суддів – Барильської А.П., Петешенкової М.Ю.
за участю секретаря — Ніколиної А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 — адвоката Рева Світлани Леонідівни на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини, - 

В С Т А Н О В И Л А:

08 липня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю – ОСОБА_1 за місцем проживання матері.
В обґрунтування позову посилається на те, що з 14 лютого 2018 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На сьогоднішній день сторони мешкають окремо, дитина залишилася мешкати з позивачем, однак неможливість зареєструвати місце проживання дитини, отримати документ для виїзду за кордон, оформити нотаріальну згоду про визначення місця проживання дитини з матір`ю, змусили позивача звернутися до суду з таким позовом.
Тому, просила ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 , за місцем проживання матері.
Рішенням   Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини — відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, представника ОСОБА_1 — адвоката Рева Світлани Леонідівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення суду яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . 
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з пояснень представника позивача та заяв сторін не вбачається, що між батьками існують будь-які суперечки щодо проживання дитини з одним із них. Так і не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин того, що відповідач будь-яким чином перешкоджає та не погоджується з тим, що дитина мешкає з позивачем.
Підставою звернення до суду з позовом про визначення місця проживання, позивач зазначає неможливість зареєструвати місце проживання дитини, можливе отримання в майбутньому документу для виїзду за кордон; а також відсутність нотаріальної заяви про його згоду на проживання дитини з позивачем.
На підтвердження наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини, перешкод з боку відповідача проживати дитині разом з матір`ю і т.і. – суду не надано.
Наведені норми та встановлені обставини вказують на те, що між сторонами відсутній спір, щодо визначення місця проживання дитини.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб, 14 лютого 2018 року року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Бреда, ОСОБА_4 народилася ОСОБА_5 , витяг з акту реєстрації народження за № 103432 від 17.12.2018 року виданий Відділом громадянського стану в м.Бреда. Батьком дитини є ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_1 .
Згідно копії акту обстеження умов сім`ї від 10 листопада 2022 року встановлено, що дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Житло розміщене на 3 поверсі 5 поверхового будинку, складається з 1 кімнат; гуртожиток. У кімнаті є кухня, душова кабіна. Умови проживання задовільні, в кімнаті чисто, прибрано. Стосунки в сім`ї добрі, теплі.
На ім`я начальника Служби у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області ОСОБА_2 подано заяву у якій він повідомляє, що між ним та ОСОБА_1 ніколи не виникало жодного спору щодо місця проживання дитини, та він не заперечує щоб дитина до досягнення нею 10 років проживала разом з матір`ю. А після досягнення дитиною 10 років питання щодо визначення місця проживання дитини має бути вирішене з урахуванням вимог ст. 160 СК України.
З довідки за вих.05-15 від 26.10.2022 року КЗ «Школа мистецтв ім.Л.М.Нагаєва» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у КЗ «Школа мистецтв ім.Л.М.Нагаєва» м.Чорноморська Одеського району Одеської області у фольклорній групі підготовчого відділення з 01 вересня 2022 року.
З довідки про доходи ОСОБА_1 № 2866 5490 6688 3813 від 10.01.2023 року вбачається, зо за період з 01.07.2022 року по 31.12.2022 року ОСОБА_1 отримала пенсію в сумі 14000 грн.
З копій медичної документації на ОСОБА_3 , вбачається, що вона відвідує медичні огляди, здорова; рекомендовані окуляри.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 30837473 від 11.12.2014 року вбачається, що власником квартири по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб; вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 – усього одна особа.
Виконавчим комітетом Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування по справі № 501/1786/22 від 20.12.2022 року наданий висновок, відповідно до якого враховуючи, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно мешкає разом з матір`ю, де для неї створені всі належні умови для виховання та гармонійного розвитку, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 . Висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради № 352 від 20.12.2022 року.
Крім того 22 квітня 2022 року у справі № 501/4072/21 за позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участі батька у спілкуванні з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про надання дозволу виконувати певні дії – ухвалене рішення, яке було переглянуте судом апеляційної інстанції і постановою від 21 листопада 2022 року апеляційну скаргу адвоката Кокарєва Андрія Павловича задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 квітня 2022 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу виконувати певні дії скасоване. Ухвалене в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 квітня 2022 року у частині встановлення порядку побачень у формі спілкування ОСОБА_2 з малолітньою донькою у відеочаті змінене, доповнено резолютивну частину цього рішення в частині спілкування у відеочаті після слів з 18.00 до 19.00 годин словами «та у святкові дні — день народження Софії -15 грудня, 19 грудня, 31 грудня, 8 березня, 1,9 травня, Великдень (Пасха) та Трійця, 28 червня, 24 серпня з 18.00 години до 19.00 години, у разі неможливості провести відеозв`язок (хвороба дитини, за належного підтвердження) провести аудіозв`язок у зазначені дні та години у присутності матері. Це ж рішення у частині встановлення порядку побачень ОСОБА_2 з малолітньою дочкою на території України змінено, виклавши резолютивну частину цього рішення в частині побачень на території України в наступній редакції. На території України у заздалегідь обумовленому місці з матір`ю дитини, ОСОБА_1 , а після досягнення дитиною 10-ти річного віку у заздалегідь обумовленому місці як з матір`ю дитини ОСОБА_1 так і з дитиною ОСОБА_3 з попередженням про таке побачення за місяць ОСОБА_2 , щомісяця - двічі на тиждень: вівторок та субота з 10.00 години до 13.00 години у присутності матері до досягнення дитиною десятирічного віку, після досягнення дитиною десятирічного віку без присутності матері. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постанова Одеського апеляційного суду у вказаній справа набрала законної сили 21.11.2022 року.
Так, переглядаючи справу, апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про надання їй права виконувати дії, а саме: замовлення, отримання та підписання будь-яких заяв, документів щодо виїзду за кордон, в`їзду з кордону, реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, подачі документів до відділу освіти, виїзду на лікування, тощо стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , оскільки відповідачка не надала доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених нею вимог, порушення її прав або прав дитини з боку ОСОБА_2 , наявності реальної загрози порушення цих прав. ОСОБА_1 не довела, які конкретні дії батька дитини призведуть чи то призводять до порушення прав дитини або її прав, не відповідають інтересам дитини. Саме по собі посилання ОСОБА_1 на те, що батько дитини проживає за межами України, а тому вона позбавлена можливості виконувати певні дії стосовно малолітньої дитини, без доведення реальних перешкод у здійсненні таких дій не можуть бути самодостатніми підставами для задоволення заявлених нею вимог, на підставі викладеного апеляційний суд прийшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині надання права ОСОБА_1 виконувати певні дії стосовно малолітньої ОСОБА_3 та ухвалив в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання із дитиною.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі – Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі – Конвенція) про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави – учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Приписи ч.1 ст. 161 СК України передбачають право батьків на звернення до органу опіки та піклування або суду у разі відсутності згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.
Як вбачається, по справі № 501/1786/22 від 20.12.2022 року наданий Виконавчим комітетом Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування, висновок відповідно до якого враховуючи, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно мешкає разом з матір`ю, де для неї створені всі належні умови для виховання та гармонійного розвитку, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 . Висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради № 352 від 20.12.2022 року.
З наведеного випливає, що дитина сторін і так проживає з матір`ю, і спору стосовно цього, який підлягав би судовому захисту, між батьками немає, що ними не заперечується.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, щодо відсутності підстав для задоволення позовних.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.
Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Рева Світлани Леонідівни - залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                  Ж.І. Максюта 

Судді:                  А.П. Барильська

М.Ю. Петешенкова