ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2023 року 
м. Київ
справа № 826/17908/17
адміністративне провадження № К/9901/68486/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючий - суддя Стародуб О.П.,
судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М. 
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2018 (суддя - Кузьменко А.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 (судді - Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.)
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання дій незаконними, визнання протиправним та скасування рішення.
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» звернулось до суду з позовом, у якому просило: 
-визнати незаконними дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг щодо прийняття розпорядження №3798 від 19.09.2017; 
-визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3798 від 19.09.2017.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надійшло звернення ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 ) щодо невиконання позивачем зобов`язань за договором №730529135.16 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 27.04.2016 та порушення ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» вимог законодавства про фінансові послуги.
У даному зверненні ОСОБА_1 порушувались питання щодо невиплати страхового відшкодування згідно договору.
З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2017 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надіслала на адресу позивача вимогу №5669/13-8 щодо надання інформації та документів, а саме: письмових пояснень стосовно результатів розгляду звернень заявників з вичерпними пакетами документів за справами, прошиті, пронумеровані та належним чином завірені; копії звіту про оцінку майна та/або інших документів, на підставі яких страховою компанією проводився розрахунок розміру страхового відшкодування.
У відповідь на вимогу №5669/13-8 позивач листом №17-86 від 07.08.2017 повідомив відповідачу, що страхувальником не було виконано обов`язки за договором страхування, страховик на підставах, визначених договором, прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що письмово повідомив страхувальника.
За результатами розгляду документів, наданих позивачем на вимогу Нацкомфінпослуг, встановлено, що за участю застрахованого транспортного засобу OPEL Insignia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася подія, що має ознаки страхового випадку, а саме наїзд на електроопору, внаслідок чого пошкоджено зазначений транспортний засіб.
09.01.2017 до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» ОСОБА_1 подано повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, а 10.01.2017 заяву на виплату страхового відшкодування за договором, копії посвідчення водія, що керував транспортним засобом, паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, рахунку-фактури №СК-0000043 від 19.01.2017.
Відповідно до пункту 10.1 розділу 10 договору після одержання всіх необхідних документів (відповідно до пункту 1 договору) рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15-ти робочих днів.
22.03.2017 позивач листом №785 повідомив ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пунктів 12.1.10 договору та пункту 15.2.1 Правил добровільного страхування наземного транспорту (автокаско), обґрунтовуючи своє рішення тим, що страхувальник не виконав свої обов`язки, передбачені пунктом 8.2.4 договору, і не надав інформацію, яка має важливе значення для оцінки страхового ризику (в заяві на страхування автомобіля від 26.04.2016 страхувальником не було зазначено про факт участі автомобіля в ДТП, яке мало місце 04.04.2016, і суму збитку по ньому, що є обов`язковою умовою при подачі заяви на страхування).
Згідно з пунктом 8.2.4 договору страхувальник/водій чи їх представник зобов`язані надати страховику інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки ризику.
Також відповідачем встановлено, що ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» не надано інформацію про те, яке істотне значення для оцінки ризику має незаповнення в заяві на страхування рядків: кількість ДТП за останні 3 роки за участю страхувальника/водія страхувальника (у тому числі незареєстрованих в ДАІ); загальна сума збитків за останні 3 роки ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (зазначити орієнтовно за неможливості точно).
Крім того, в ході перевірки встановлено, що за інформацією ОСОБА_1 13.12.2016 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за договором по попередньому страховому випадку. При врегулюванні попередньої страхової події ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» не вважало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування відсутність у заяві на страхування зазначеної вище інформації.
Також, відповідно до акту огляду транспортного засобу до договору від 26.04.2016 пошкодження відсутні.
За таких обставин, відповідач дійшов висновку, що ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» прийняло невмотивоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за договором щодо заявленої події, що свідчить про порушення товариством вимог законодавства у сфері фінансових послуг, а саме: частини 2 статті 20 Закону України «Про страхування» щодо невиконання страховиком інших обов`язків, передбачених умовами договору страхування; пункту 35 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №913, щодо обов`язку фінансової установи виконувати укладені нею договори з надання фінансових послуг і під час укладання, виконання та припинення дії таких договорів дотримуватися вимог, визначених книгою п`ятою Цивільного кодексу України та законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.
За результатами перевірки складено відповідний акт про правопорушення, вчинені ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на ринку фінансових послуг №1660/13-5/15 від 22.08.2017.
19.09.2017 позивачем подано до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг заперечення на акт про правопорушення, вчинені ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на ринку фінансових послуг №1660/13-5/15 від 22.08.2017.
На підставі вказаного акта відповідачем 19.09.2017 прийнято розпорядження №3798 про застосування заходу впливу до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», яким зобов`язано ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушень, зазначених у констатуючій частині цього розпорядження, та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень та вжиті заходи з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 30.10.2017.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.
ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018, позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3798 від 19.09.2017.
В іншій частині адміністративного позову відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що страхувальник не надав інформацію, яка має важливе значення для оцінки страхового ризику (незважаючи на те, що форма заяви на страхування містила такі запитання), а саме: в заяві на страхування автомобіля від 26.04.2016 страхувальником не було зазначено про факт участі автомобіля в ДТП, яке мало місце 04.04.2016, і суму збитку по ньому, що є обов`язковою умовою при подачі заяви на страхування.
Суди дійшли висновку, що оскільки страхувальником не було надано інформацію про об`єкт страхування, що має істотне значення для оцінки страхового ризику, відмовляючи у здійсненні страхового відшкодування за страховим випадком, позивач не порушив ч. 2 ст. 20 Закону України «Про страхування» щодо невиконання страховиком інших обов`язків, передбачених умовами договору страхування та пункт 35 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №913, щодо обов`язку фінансової установи виконувати укладені нею договори з надання фінансових послуг і під час укладання, виконання та припинення дії таких договорів дотримуватися вимог, визначених книгою п`ятою Цивільного кодексу України та законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.
Суди не взяли до уваги доводи відповідача щодо того, що 13.12.2016 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за договором по попередньому страховому випадку, оскільки такі не підтверджені належними письмовими доказами.
Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суди виходили з того, що належним способом захисту порушених прав позивача, в межах даного спору, є визнання протиправним та скасування розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3798 від 19.09.2017, оскільки в даному випадку саме оскаржуване розпорядження є тим рішенням, яке порушує права позивача.
ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В обґрунтування касаційної скарги відповідач покликається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Зокрема, покликається на те, що позивачем прийнято невмотивоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування чим порушено вимоги частини 2 статті 20 Закону України «Про страхування» та пункту 35 Ліцензійних умов щодо обов?язку виконувати договори з надання фінансових послуг.
Також покликається на те, що судами не враховано, що позивачем добровільно виконано оскаржуване розпорядження та здійснено виплату страхового відшкодування.
Просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і постановити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до ст. 21 Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Згідно Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1070/2011 (далі по тексту - Положення №1070/2011), Нацкомфінпослуг відповідно до покладених на неї завдань: проводить у межах своїх повноважень самостійно або разом з іншими уповноваженими органами виїзні та безвиїзні перевірки діяльності фінансових установ; встановлює згідно із законом порядок та умови застосування заходів впливу; приймає та надсилає фінансовим установам і саморегулівним організаціям обов`язкові до виконання розпорядження (приписи) щодо усунення порушень законодавства про фінансові послуги, вимагає надання необхідної інформації та документів (підпункти 36, 39, 41 пункту 4 Положення).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» (Закон №85/96-ВР) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно ч. 1 ст. 6 цього Закону добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №85/96-ВР страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.
Згідно з частинами 2, 16 ст. 9 Закону №85/96-ВР страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку; страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону №85/96-ВР договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.
Договір страхування повинен містити, зокрема: перелік страхових випадків; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін.
Підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування передбачені частиною першою статті 26 Закону №85/96-ВР.
За правилами частини 2 статті 26 Закону №85/96-ВР умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що під час укладення договору страхування страхувальником не було зазначено інформацію про попередні страхові випадки, яка мала важливе значення для оцінки страхового ризику, що в силу приписів частини 2 статті 26 Закону N 85/96-ВР та пунктів 12.1.10 та 8.2.4 є підставою для відмови у здійсненні страхових виплат.
За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано дійшли висновку щодо протиправності оскаржуваного розпорядження відповідача та постановили рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.
Покликання відповідача в обґрунтовання касаційної скарги на те, що позивачем добровільно виконано оскаржуване розпорядження та здійснено виплату страхового відшкодування, є безпідставним, оскільки це не спростовує висновки судів попередніх інстанцій щодо протиправності такого розпорядження і не може бути підставою для скасування судових рішень.
Судові рішення у цій справі оскаржуються лише відповідачем і лише в частині задоволення позовних вимог, відтак касаційний перегляд здійснюється лише в цій частині, в межах доводів та вимог касаційної скарги.
За правилами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки при ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанції правильно застосували норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів - без змін.
Керуючись статтями 341, 346, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд -
постановив:
Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
О.П. Стародуб
В.М. Кравчук
А.А. Єзеров