ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2672/23  Номер провадження 22-ц/814/4662/23	Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., за участі секретаря судового засідання: Владімірова Р.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2023 року (ухвалене суддею Миронець О.К., повний текст рішення складено суддею 06 вересня 2023 року) у справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання права власності на недоотриману пенсію померлої в порядку спадкування за законом та стягнення суми недоотриманої пенсії яка належала померлій, в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання права власності на недоотриману пенсію померлої в порядку спадкування за законом та стягнення суми недоотриманої пенсії, яка належала померлій, в порядку спадкування за законом.
В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є спадкоємицею після смерті своєї матері ОСОБА_2 , 1927 року народження. Вказує, що її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті, вона звернулася до приватного нотаріуса Кабісової Ю.Т., із заявою про прийняття спадщини. 25.10.2021 року приватним нотаріусом Кабісовою Ю.Т., в межах спадкової справи №33/2021 видано свідоцтво про право на спадщину за законом НРК №479066, зарєстроване в реєстрі за №814. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з суми недоотриманої пенсії у розмірі 59455,75 грн. 
В подальшому її адвокат Заботін В.В. звернувся до Управління із запитом, згідно якого йому було повідомлено, що з 01.11.2016 року було припинено виплату пенсії ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю її за фактичним місцем проживання. 
На підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року та постанови апеляційного адіміністративного суду по справі №440/2144/19 року ОСОБА_3 , було поновлено нарахування пенсії з 01.11.2016 року, але виплата не проводилась у зв`язку зі смертю пенсіонерки 07.12.2019 року. Протягом листопада-грудня 2022 року на рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк» перераховано 532,18 грн. Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії сума нарахованої, але не виплаченої пенсії складає 128248, 50 грн. З відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області встановлено, що сума недоотриманої пенсії, що не увійшла до спадщини, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом становить 68792,75 грн. 
Позивач, вважає, що часове обмеження відповідачем суми недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, в трирічний строк, є протиправною. До того ж, відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року та постанови апеляційного адміністративного суду по справі №440/2144/19 ОСОБА_2 , було поновлено нарахування пенсії з 01.11.2016 року. 
Таким чином, відповідачем протиправно не надано приватному нотаріусу відомостей щодо суми недоотриманої пенсії померлою ОСОБА_2 , за період з 01.11.2016 року по момент смерті, внаслідок чого нотаріус був позбавлений можливості включити недоотриману пенсію за весь період до складу спадщини, на яку видане свідоцтво. Позивач вважає, що ГУ ПФУ в Полтавській області незаконно перешкоджає реалізації її прав як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна, а саме недоотриманої пенсії в сумі 128248,50 грн. 

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на суму недоотриманої пенсії, яка належала померлій ОСОБА_2 , та не була одержана нею за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 68792,75 грн, в порядку спадкування за законом.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії, яка належала померлій ОСОБА_2 , не була одержана нею за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 68792,75 грн, в порядку спадкування за законом.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії, яка належала померлій ОСОБА_2 , але не була одержана нею за життя у розмірі 58923,57 грн, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом НРК №479066, зареєстроване в реєстрі за №814 від 25.10.2021 року.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн, та 858,88 грн, судового збору.
З вказаним рішенням суду не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та подало на нього апеляційну скаргу, в якій прохали скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мала право, але не отримала їх своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії. Оскільки, гр. ОСОБА_4 за відновленням виплати пенсії, за життя не зверталася, тому розмір недоотриманої пенсії визначається на дату звернення спадкоємця з необхідними документами, відповідно до ст. 46 Закону. Оскільки довірена особа спадкоємиці ОСОБА_1 – ОСОБА_5 17.11.2021 року звернувся до УПФ з заявою щодо виплати недоотриманої пенсії за померлу матір ОСОБА_1 за період з 16.11.2018 по 31.12.2019 в розмірі 54 633,39 грн, тому остання підлягає виплаті на умовах Порядку виплати пенсій згідно пункту 1 ч.1 ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». 
У такому разі виплата недоотриманої пенсії проводиться за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету на відповідний рік. Вказує, що протягом листопада-грудня 2022 року на рахунок ОСОБА_1 відкритий в АТ «Ощадбанк» перераховано 532,18 грн, отже залишок недоотриманої пенсії склав 54101,21 грн. Тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.1ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи. 
Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 є спадкоємицею після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою успадкування майна після своєї матері, вона звернулася до приватного нотаріуса Кабісової Ю.Т., із заявою про прийняття спадщини. 
25.10.2021 року приватним нотаріусом Кабісовою Ю.Т., в межах спадкової справи №33/2021 видано свідоцтво про право на спадщину за законом НРК №479066, зарєстроване в реєстрі за №814. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з суми недоотриманої пенсії у розмірі 59455,75 грн. 
На підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року та постанови апеляційного адміністративного суду по справі №440/2144/19 року, було поновлено нарахування пенсії з 01.11.2016 року, але виплата не проводилась у зв`язку зі смертю пенсіонерки 07.12.2019 року. Протягом листопада-грудня 2022 року на рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк» перераховано 532,18 грн. Відповідно до довідки №1600-0401-21/316/04, про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії сума нарахованої, але не виплаченої пенсії, за період з 10.06.2016 по 31.12.2019 року складає 128248, 50 грн. 
З відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області встановлено, що сума недоотриманої пенсії, що не увійшла до спадщини, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом становить 68792,75 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання права власності на недоотриману пенсію померлої в порядку спадкування за законом та стягнення суми недоотриманої пенсії, яка належала померлій, в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню, оскільки позивачеві видане нотаріусом свідоцтво про право на спадину на частину недотриманої пенсії за законом, вона є такою, що прийняла спадщину в цілому (ч.2 ст. 1268 УЦК України).
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.
Статтями 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Із положень ч. 1 ст. 1227 ЦК України слідує, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Як передбачено ст. 52 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон N 1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно відтого, проживали вониразом зпомерлим пенсіонеромчи непроживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України від 5 листопада 1991 року N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Згідно з ст. 46 Закон N 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті.
Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку. У разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом право на спадкування виникає у спадкоємців за законом почергово.
Діти спадкодавця відносяться до спадкоємців першої черги за законом.
Суми пенсії, які не були одержані спадкодавцем за життя, входять до складу спадщини за сукупності наступних умов: спадкодавець за життя мав право на їх одержання та не реалізував це право; після смерті спадкодавця відсутні члени його сім`ї (або їх неможливо встановити). Водночас, якщо вина пенсіонера у неотриманні нарахованих сум пенсії відсутня, то ці суми виплачуються спадкоємцям за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Положення частин другої, третьої статті 52 Закону N 1058-IV, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2020 року (справа N 428/6685/19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Водночас положення статті 46 Закон N 1058-IV, які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не поширюються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину (постанова Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі N 428/10113/20).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі N 243/13575/19 зазначено, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
Зібрані по справі докази вказують на те, що за життя ОСОБА_2 була нарахована, але не виплачена пенсія у розмірі 59455,74 грн
Отже, позивач ОСОБА_1 успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Натомість, УПФ відмовилося виплатити їй успадковані кошти.
Місцевий суд правильно зазначив, що дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат. Так, успірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна, яке визначено в свідоцтві про право на спадщину за законом від 25.10.2021 року та становить 59455,75 грн.
Крім цього, з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області встановлено, що сума недоотриманої пенсії, що не увійшла до спадщини, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом, становить 68792,75 грн. 
За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що УПФ зобов`язане виплатити ОСОБА_1 недоотримані ОСОБА_2 за життя суми пенсії. При цьому суд обґрунтовано керувався тим, що ці суми мають бути виплачені ОСОБА_1 без обмеження будь-яким строком.
Посилання УПФ на те, що виплата ОСОБА_1 недоотриманих сум пенсії має бути здійснена не більше ніж за три роки до дня її звернення з заявою про отримання пенсії та за умови належного бюджетного фінансування органів Пенсійного фонду, не ґрунтуються на законі.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, в тому числі з положеннями Закону N 1058-IV та Закону N 2262-XII. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними.
Твердження УПФ про недоведеність вимог ОСОБА_1 та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 1 ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За приписами ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 в суді представляв адвокат Заботін В.В. Позивач просила стягнути на її користь витрати на правничу допомогу на суму 11 300 грн 00 коп. 
Враховуючи те, що розглянута справа не є складною, не потребувала від правника значних зусиль та часу. Розумним та співмірним розміром компенсації понесених витрат на правничу допомогу суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Доводи апелянта щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи, є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.   
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братидо уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). 
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області– залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 19 грудня 2023 року.

Головуючий суддя : ______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.А. Гальонкін __________________ О.Ю. Кузнєцова