КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
 
Апеляційне провадження                                                                             Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/16180/2023                        
 
                                                       П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
  м. Київ                                                                                                  Справа № 756/12879/23
11 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                       - Борисової О.В.    
                                 - Левенця Б.Б.
 при секретарі         - Смолко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Кушнаренко Дмитра Віталійовича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Яценко Н.О., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-
в с т а н о в и в:
У жовтні 2023 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Кушнаренко Дмитро Віталійович звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.
В обгрунтування заяви зазначав, що  на праві спільної часткової власності у ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та неповнолітньої ОСОБА_6 перебуває нерухоме майно - квартира за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості № 1840516480000. Окрім того,  вказані особи зареєстровані за вищевказаною адресою.
Зазначає, що ОСОБА_1 володіє 2/7 частинами вказаної квартири відповідно до свідоцтва про право власності від 24.04.2019 року, яке було видане Органом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.04.2023 року, виданого відповідно до заповіту спадкодавця ОСОБА_7 на користь спадкоємця ОСОБА_1 .
Зазначає, що ОСОБА_2 володіє 2/7 частинами вказаної квартири відповідно до свідоцтва про право власності від 24.04.2019 року, яке було видане Органом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.2023 року, виданого відповідно до заповіту  спадкодавцям ОСОБА_8 на користь спадкоємця ОСОБА_2 .
Вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2  володіють разом 4/7 частинами квартири за адресою АДРЕСА_1 . Окрім того, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .
Зазначає, що інші співвласники  квартири володіють по 1/7 частині кожний на праві спільної-часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 24.04.2019 року, яке було видане Органом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації.
07 серпня 2023 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_3 було направлено пропозицію викупу 1/7 частки нерухомого майна - квартири за адресою : АДРЕСА_1 , що належить останній на праві спільної часткової власності за 370 000 гривень, що на момент пропозиції становило 10 000 доларів США. Відповіді на вказаний лист не було отримано, проте, у телефонній розмові було повідомлено про відмову у прийнятті пропозиції.
Вказана пропозиція була направлена з тих підстав, що частка ОСОБА_3 є незначною та не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування є неможливим , втрата частки у нерухомому майні не завдасть шкоди особі. 
Звертає увагу суду, що ОСОБА_3 понад двадцять років не проживає та не користується вказаним об`єктом нерухомості, систематично не сплачує комунальні послуги у відповідності до своєї частки майна (що спричинило створення заборгованості) та постійно погрожує заселити у квартиру осіб з низькою соціальною відповідальністю, що штучно створить умови неможливого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у квартирі.
Зазначає, що заявники мають намір подати позовну заяву щодо припинення частки ОСОБА_3 з метою захисту своїх майнових прав, передбачених ст.365 ЦК України.
Враховуючи викладене, просив суд винести ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - 1/7 частину квартири за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1840516480000, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 .
  Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року в задоволенні заяви представника заявників  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Кушнаренка Дмитра Віталійовича, заінтересована особа ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 11 жовтня 2023 року представник заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Кушнаренко Дмитро Віталійович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви  про забезпечення позову. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм  процесуального права.
Зазначає, що відповідно до вимог ч.2 ст.149 ЦПК України  забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.Вказує на те, що із даної норми права, вбачається, що метою забезпечення позову є саме гарантія у виконанні судового рішення та недопущення ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення у майбутньому.
Апелянт вважає, що відповідач у будь-який момент може здійснити відчуження майна, що призведе до втрати об`єкту спору.
Зазначає, що незрозуміло, яким чином можливо надати докази наміру відповідача відчужити свою частку майна, оскільки будь-які нотаріальні дії чи намір їх вчинити охороняються нотаріальною таємницею, а своєю заявою про забезпечення позову заявники і намагаються застерегтися від таких дій, що гарантується інститутом забезпечення позову.
Вказує на те, що наявність дійсного спору підтверджується пропозицією викупу частки ОСОБА_9 , яка була надіслана на адресу останньої.
Окрім того, заява про забезпечення позову була подана до Оболонського районного суду міста Києва 03 жовтня 2023 року, а ухвала була постановлена 10 жовтня 2023 року, що в свою чергу порушує ч.1 ст.153 ЦПК України.
11 грудня 2023 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 адвоката Уманця Сергія Григоровича надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначає, що звертаючись з заявою про забезпечення позову заявники посилались на те, що  такі заходи є необхідними для унеможливлення відчуження 1/7 частини нерухомого майна ОСОБА_3 , проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, доказів того, що ОСОБА_3 здійснює дії щодо відчуження частини квартири суду не надано. 
Вказує на те, що відповідно до вимог ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. 
Зазначає, що   спірна квартира є єдиним житлом, 1/7 частка у якому належить ОСОБА_3 на праві власності і намірів її віджувати у неї немає. 
З огляду на вище викладене, просив суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
В судове засідання учасники справи не з`явились, про день та час слухання  справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів  вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 2/7 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 є власником 2/7 частини вище вказаної квартири. 
ОСОБА_3 є власником 1/7 частини даної квартири. 
ОСОБА_5 є власником 1/7 частини  цієї ж  квартири. 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до ОСОБА_3 з пропозицією щодо виплати грошової компенсації за її  частку нерухомого майна. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову до його пред`явлення , суд першої інстанції посилався на те, що матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на можливість відчуження частки квартири не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення  виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 готуються звернутись до суду з позовом про припинення частки ОСОБА_3 на  1/7 частину квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У випадку ухвалення у справі  рішення про задоволення позову воно не підлягатиме примусовому виконанню.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що обраний заявником захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивачів, їх  права та не є співмірним із позовними вимогами.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявником не надано доказів того, що ОСОБА_3 має намір відчужити  свою  1/7  частку квартири. 
Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.
З викладеного вбачається, що оскільки у ОСОБА_3 у власності знаходиться 1/7 частина квартири, то у випадку відчуження спірної частки вона буде зобов`язана  письмово повідомити інших співвласників та вони мають переважне право перед іншими особами на купівлю її частини квартири. 
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року постановлена з дотриманням норм  процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Кушнаренка Дмитра Віталійовича.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Кушнаренко Дмитра Віталійовича залишити без задоволення. 
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року

Головуючий:                                                      Судді: