П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/8617/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
06 грудня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" про визнання бездіяльності протиправною, 
В С Т А Н О В И В :
 травні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор", в якому просила:
-визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" в частині неналежних умов тримання ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства;
-стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 21 073,60 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що моніторингові візити представників Секретаріату Ради України з прав людини, на звіти яких посилається позивач, мали місце 30.07.2019 та 02.07.2020, в той час, як позивач  не утримувалась в державній установі, про що свідчить довідка, надана відповідачем. Крім того, інформація, викладена як і в звітах, так і в позові, є узагальненою та стосується установи в цілому, не є конкретизованою та прив`язаною до умов тримання в камерних приміщеннях,  в яких  утримувалась позивач.
Також, апелянт наголошує, що за час перебування позивача під вартою умови тримання відповідали встановленим вимогам, скарг до адміністрації установи щодо неналежних умов тримання від ОСОБА_1 не надходило.
Апелянт звертає увагу, що слідчий ізолятор є неприбутковою організацією, яка фінансується виключно з державного бюджету. Кошти, виділені на забезпечення ув`язнених належними житлово-побутовими, санітарними та гігієнічними умовами, проведення ремонтів, використовуються за призначенням в обсягах, виділених державою.
24.10.2023 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, в якому вона просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рушення суду першої інстанції без змін. Також, представник позивача просить постановити додаткове судове рішення, яким стягнути на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн, а також провести розгляд справи за участі представника позивача.
Визначаючись щодо заявленого клопотання представника позивача про розгляд справи за її участі, колегія суддів приходить до висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.06.2023 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частин 2, 3, 5 статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, а розгляд справи в суді першої інстанції відбувся за правилами спрощеного позовного провадження, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження, а тому клопотання представника позивача задоволенню не підлягає.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач утримувалася в Державній установі "Хмельницький слідчий ізолятор" з 30.04.2016 по 12.05.2019, з 15.02.2021 по 14.04.2021 та з 12.02.2022 по 10.11.2022.
30.07.2019 відповідно до статті 19-1 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" було здійснено повторний моніторинговий візит до державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
За результатами проведення повторного моніторингового візиту зафіксовані у звіті від 30.07.2019 моніторингового візиту умов тримання ув`язнених в ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" відповідно до якого моніторинговою групою було виявлено ряд порушень законодавства та конституційних прав засуджених і невідповідність умов в установі міжнародним стандартам.
За результатами моніторингового візиту представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини рекомендовано Державній пенітенціарній службі України: - Привести у відповідність до вимог кримінально-виконавчого законодавства України умови тримання засуджених у слідчому , ізоляторі, зокрема, забезпечити наявність бачків для питної води, обладнання санітарних вузлів, гучномовців тощо. -          Забезпечити дотримання вимог законодавства під час організації харчування засуджених, суворого дотримання санітарних норм та контролю за якістю приготування їжі та медичного огляду персоналу господарчої обслуги установи. Провести стажування та навчання персоналу кухні. - Забезпечити належну оплату праці засуджених. Постійно контролювати дотримання трудових прав засуджених та осіб, узятих під варту. - Забезпечити дотримання вимоги статті 8 Закону України "Про попереднє ув`язнення" в частині дотримання умов ізоляції та вимог щодо роздільного тримання осіб, які раніше відбували покарання в місцях позбавлення волі - окремо від осіб, які не перебували під вартою. - Забезпечити відновлення надання безоплатної вторинної правової допомоги засудженим та особам, узятим під варту. Сприяння у вирішенні нагальних питань ув`язнених, та інших. - Розглянути питання ЩОДО доцільності функціонування підсобного господарства установи на території охоронюваної зони. - Надіслати до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини копії матеріалів службової перевірки за фактами вчинення самогубства ув`язнених у 2018 та 2019 роках. - Вжити невідкладних заходів з метою організації надання медичної допомоги особам, які тримаються в установі, відповідно до вимог національного законодавства і міжнародних стандартів (за кожним фактом зазначеним у звіті невідкладно забезпечити надання необхідної медичної допомоги та надати Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини детальні пояснення).- Провести службові розслідування за виявленими порушеннями в діяльності Хмельницької міської медичної частини, що вказують на зловживання працівниками лікарні своїми службовими повноваженнями та надати відповідні матеріали вказаних розслідувань. - Організувати проведення навчання (підвищення кваліфікації) персоналу лікарні та забезпечити належний контроль за якістю ведення медичної документації. -          Укомплектувати вакантні посади лікарів та молодшого медичного персоналу. - Забезпечити належне документування усіх результатів медичних обстежень. - Щорічно проводити профілактичні медичні обстеження та рентгенівські обстеження засуджених. - Невідкладно завести журнали та іншу документацію медичної частини, а також медичні картки засуджених; забезпечити якість та своєчасність їх ведення у відповідності до нормативних вимог. - Забезпечити проведення ремонтних робіт у приміщеннях медичної частини, вирішити питання про відновлення медичного обладнання, яке знаходиться в неробочому стані або закупівлю нового. - Організувати проведення первинного медичного огляду осіб, які прибули до ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор".
За результатами повторного моніторингового візиту до ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції представниками Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини складено звіт від 02.07.2020 згідно якого відповідачем частково усунено недоліки, та зафіксовано наступні: 1) Порушення права в`язнів на повагу до їх гідності, жорстоке або таке, що принижує гідність, поводженнню чи покарання (ст.21,28 Конституції України); 2) Порушення права на правову допомогу (ст.59 Конституції України); 3) Не дотримання права на працю засуджених (ст.43 Конституції України, ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенція МОП про примусову чи обов`язкову працю №29; 4) Стан забезпечення заходів із запобігання поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2.
За результатами моніторингового візиту рекомендовано Міністерству юстиції України забезпечити: приведення умов тримання в установі у відповідності до національного законодавства та міжнародних стандартів, розглянути питання забезпечення централізованого фінансування планових та капітальних ремонтів приміщень ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор". Рекомендовано ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор": привести умови тримання в`язнів в слідчому ізоляторі у відповідність до вимог чинного законодавства та міжнародних стандартів; забезпечити належну оплату праці засуджених; забезпечити дотримання вимоги статті 8 Закону України "Про попереднє ув`язнення" в частині дотримання умов ізоляції та вимог щодо роздільного тримання осіб, які раніше відбували покарання в місцях позбавлення волі - окремо від осіб, які не перебували під вартою; забезпечити дотримання прав утримуваних осіб в умовах карантину.
Позивач, не погоджуючись з протиправною бездіяльністю Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" в частині неналежних умов її тримання у відповідності до вимог чинного законодавства, звернулась з адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано усіх належних і допустимих доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності порушень вимог чинного законодавства в частині забезпечення належних житлових, побутових і санітарно-гігієнічних умов утримання під вартою ОСОБА_1 у ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор".
Отже, в даному випадку мало місце порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд прийшов до висновку, що відповідач не вжив достатніх належних заходів для повного приведення умов утримання підозрюваного під вартою позивача у відповідність до вимог чинного законодавства, чим допустив протиправну бездіяльність внаслідок невиконання обов`язку, встановленого законом.
Крім того, суд першої інстанції вказав, що відповідачем не спростовано факт виявлення відповідних порушень, перелік яких викладено в позовній заяві,  а лише зазначено про їх подальше усунення. 
Однак, на думку суду першої інстанції такі твердження є безпідставними, оскільки представниками Уповноваженого Верховної Ради з прав людини підтверджено факт наявних порушень відповідачем умов утримання підозрюваних та засуджених.
В ході судового розгляду адміністративної справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин вжиття ним заходів щодо повного усунення порушень вимог чинного законодавства в частині забезпечення належних житлових, побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання підозрюваного ОСОБА_1 в ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор". Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо відповідності умов утримання позивача нормативним стандартам, не відповідають обставинам справи та спростовуються дослідженими доказами.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було вжито належних заходів для приведення умов утримання підозрюваного під час його перебування під вартою у відповідності до вимог чинного законодавства, чим допущено протиправну бездіяльність внаслідок невиконання обов`язку, встановленого законом, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно вимог ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Частиною першою статті 1 КВК України кримінально-виконавче законодавство України визначено порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Згідно зі статтями 2, 3 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Відповідно до частин першої, другої і четвертої статті 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.
Відповідно до частини другої статті 97 КВК України у дільниці посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки засуджені тримаються в ізольованих жилих приміщеннях, а в дільниці посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки у приміщеннях камерного типу.
За приписами частини першої статті 102 КВК України, режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.
Так, ч. 1, 2 ст. 115 КВК України передбачає, зокрема, що особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.
Засудженим надається індивідуальне спальне місце і постільні речі. Вони забезпечуються одягом, білизною і взуттям за сезоном з урахуванням статі і кліматичних умов, а в лікувальних закладах - спеціальним одягом і взуттям.
Згідно вимог ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.
Відповідно до вимог ст. 21 Закону України "Про попереднє ув`язнення" адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана: забезпечити належну охорону та режим тримання осіб, взятих під варту; створити особам, взятим під варту, необхідні житлово-побутові умови відповідно до встановлених норм, забезпечити їх харчуванням та медичним обслуговуванням; створити необхідні умови для роботи слідчого, прокурора, слідчого судді та суду, яка пов`язана з провадженням у кримінальній справі; повідомити особам під час взяття їх під варту про підстави та мотиви взяття під варту, роз`яснити право на оскарження в суді підстав та мотивів взяття під варту, надати у друкованому вигляді роз`яснення положень статей 28, 29, 55, 56, 59, 62 та 63 Конституції України, статті 9 цього Закону та інших прав осіб, взятих під варту, які встановлені законом, а також забезпечити можливість реалізації інших прав осіб, взятих під варту, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, забезпечити наявність у достатній кількості текстів Конституції України, Кримінального, Кримінального процесуального, Кримінально-виконавчого, Цивільного, Цивільного процесуального кодексів України, законів України "Про попереднє ув`язнення", "Про прокуратуру", "Про міліцію", "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", інших нормативно-правових актів, що визначають статус та повноваження правоохоронних органів, права та обов`язки осіб, що тримаються під вартою, порядок тримання під вартою, порядок відшкодування збитків, завданих неправомірними діями або бездіяльністю працівників правоохоронних органів та місць попереднього ув`язнення, а також забезпечити можливість користування особами, що тримаються під вартою, текстами зазначених нормативно-правових актів та науково-методичною літературою з цих питань.
Відповідно до пунктів 10-12 Мінімальних стандартних правил поводження з в`язнями (резолюція 663 CI (XXIV) ( 995_992 ) ООН від 30 серпня 1955 року) всі приміщення, якими користуються в`язні, особливо спальні, повинні відповідати всім санітарним вимогам, причому належну увагу слід звертати на кліматичні умови, особливо на кубатуру цих приміщень, на мінімальну площу їх, на освітлення, опалення і вентиляцію. В приміщеннях, де живуть і працюють в`язні: а) вікна повинні мати достатні розміри для того, щоб в`язні могли читати і працювати при денному світлі, і повинні бути сконструйовані так, щоб забезпечувати доступ свіжого повітря, незалежно від того, є чи немає штучної системи вентиляції; b) штучне освітлення повинне бути достатнім для того, щоб в`язні могли читати і працювати без шкоди для зору. Санітарні вузли повинні бути достатні для того, щоб кожен в`язень міг задовольнити свої природні потреби, коли йому це потрібно, в умовах чистоти і пристойності.
Згідно з пунктами 1, 2, 4 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил (Рекомендація № R (2006)2 від 1 лютого 1987 року Комітету Міністрів держав-учасниць) при поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Особи, позбавлені волі, зберігають усі права, яких вони не були законно позбавлені за рішенням суду, відповідно до якого вони засуджені до позбавлення волі чи взяті під варту. Утримання ув`язнених в умовах, які порушують їхні права людини, не може бути виправдано нестачею ресурсів.
Пунктом 18 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил встановлено, що у всіх будівлях, де ув`язнені повинні мешкати, працювати або збиратися: a. вікна мусять бути достатньо великими, аби ув`язнені могли читати чи працювати при природному освітленні в нормальних умовах, та забезпечувався приплив свіжого повітря, крім тих випадків, коли є відповідна система кондиціонування повітря; b. штучне освітлення мусить відповідати загальноприйнятим технічним нормам; c. повинна бути передбачена система сигналізації, яка дозволяє ув`язненим негайно встановлювати контакт із персоналом.
Пункт 15 частини першої статті 18 Закону України від 23 червня 2005 року № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон № 2713-IV) передбачає, що посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, зобов`язані створювати належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового і медико-санітарного забезпечення.
Згідно з підпунктами 4, 16 пункту 5 Положення про Державну установу "Хмельницький слідчий ізолятор", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.03.2020 року №884/5, слідчий ізолятор створює належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового забезпечення; забезпечує додержання законодавства з охорони праці та навколишнього середовища, санітарно-епідеміологічного нагляду і правил пожежної безпеки.
Так, судом встановлено, що предметом спору в межах даних правовідносин є бездіяльність Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" щодо не забезпечення належних умов утримання ОСОБА_1 .
Згідно довідки  від 22.06.2023 позивач утримувалася в Державній установі "Хмельницький слідчий ізолятор" в період з 30.04.2016 по 12.05.2019, з 15.02.2021 по 14.04.2021, з 12.02.2022 по 10.11.2022.
Однак, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, житлово-побутові і санітарно-гігієнічні умови утримання осіб під вартою у слідчому ізоляторі, які утримуються Державній установі "Хмельницький слідчий ізолятор", не відповідають встановленим стандартам як в міжнародному, так і в національному законодавстві, що підтверджено результатами моніторингового візиту до установи представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за 2019 і 2020 роки.
Крім того, зі змісту звіту за результатами повторного моніторингового візиту за 30.07.2019, судом встановлено, що попередній візит представників національного превентивного механізму відбувся у вересні 2017 року і в звіті відмічено незначне покращення умов утримання засуджених та осіб, узятих під варту, за рахунок зменшення їх кількості та заходів, які вживає адміністрація установи.  Однак, моніторинговою групою були виявлені порушення законодавства та конституційних прав засуджених і невідповідність умов в установі міжнародним стандартам.
Тобто, враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що під час проведення моніторинговою групою візиту у вересні 2017, позивач перебувала в Державній установі "Хмельницький слідчий ізолятор", що спростовує доводи апелянта стосовно того, що позивач не утримувалась в державній установі під час проведення моніторингових візитів, а відомості, викладені в звіті від 30.07.2019 свідчать про те, в яких умовах утримувалась позивач  в період з вересня 2017 по 12.05.2019.
Доводи апелянта стосовно того, що під час перебування позивача під вартою, скарг до адміністрації установи щодо неналежних умов тримання від неї не надходило, колегія суддів оцінює критично, оскільки наявність неналежних умов у ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" було встановлено звітами моніторингів у 2019 та 2020 роках, про що адміністрації установи було відомо.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що  відповідач є неприбутковою організацією, а кошти, відділені державою, використовуються за призначенням, колегія суддів наголошує, що враховуючи надані відповідачу КВК України та Законом № 2713-IV обов`язки щодо належного утримання засуджених, адміністрація Колонії повинна вчиняти дії, які сприяли б усуненню порушень, встановлених під час перевірок (моніторингів), однак жодних доказів про вчинення таких дій відповідачем не надано. 
Суд звертає увагу відповідача, що вимоги щодо умов утримання підозрюваних та ув`язнених установлені міжнародними правовими актами, приписи яких є обов`язковими для виконання усіма національними органами державної влади.
Відсутність відомчого нормативного правового регулювання не може визнаватися достатньою і вагомою підставою для невиконання позитивних зобов`язань держави, визначених на рівні національного і міжнародного законодавства.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №460/2999/18, від 17 березня 2020 року у справі №460/2703/18, від 27 березня 2020 року у справі №460/2834/18, від 16 квітня 2020 року у справі № 460/520/19.
Отже, аналізуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів, які б спростували твердження ОСОБА_1 щодо наявності порушень вимог чинного законодавства в частині забезпечення належних житлових, побутових і санітарно-гігієнічних умов утримання під вартою позивача у ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор", а тому правомірним є висновок суду, що відповідач не вжив достатніх належних заходів для повного приведення умов утримання підозрюваного під вартою позивача у відповідність до вимог чинного законодавства, чим допустив протиправну бездіяльність внаслідок невиконання обов`язку, встановленого законом.
Щодо зазначення представником позивача у відзиві на апеляційну скаргу про невирішення питання про стягнення заявлених витрат, пов`язаних з правовою допомогою, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Оскільки судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення вказане питання не вирішено, представник позивача може звернутись до Хмельницького окружного адміністративного суду з заявою, поданою в порядку ст. 252 КАС України.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.