П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
22 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/5352/23	

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,
повний текст судового рішення
складено 05.07.2023, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Кравченко К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0188959-5007-1553 від 24.10.2019 року, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0188959-5007-1553 від 24.10.2019 року, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 18544,26 грн. - за період 2018 рік.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нараховане ОСОБА_1 згідно податкового повідомлення-рішення №0188959-5007-1553 на суму 18544,26 грн. по неіснуючому об`єкту нерухомості, а відтак, позивач просить суд визнати противоправним та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
Представник відповідача - Головне управління ДПС в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№ 21481/23 від 28.06.2023 р.), наголошуючи, зокрема, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно даних Державного реєстру речових прав нерухоме майно та інформаційно-комунікаційної системи ДПС України за фізичною особою ОСОБА_1 значиться об`єкт нежитлової нерухомості - нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,1 кв. м, право власності з 17.10.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1311948280000. З урахування зазначеного Головне управління ДПС в Одеській області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 повністю необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/5352/23  за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області до про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення–рішення. Витребувано від Головного управління ДПС в Одеській області належним чином засвідчені копії спірного податкового повідомлення-рішення №0188959-5007-1553 від 24.10.2019 року, а також у повному обсязі матеріали, які слугували підставою для його винесення. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 року поновлено провадження по справі №420/5352/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0188959-5007-1553 від 24.10.2019 року, відповідно до приписів до ч.1 ст.237 КАС України.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року у задоволенні адміністративного ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0188959-5007-1553 від 24.10.2019 року, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 18 544,26 грн. за період 2018 рік, - відмовлено.
На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 - у повному обсязі. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
21.08.2023 року (вхід.№19535/23) на адресу суду апеляційної інстанції від представника Головного управління ДПС в Одеській області Козеровської А.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року по справі №420/5352/23 - без змін. 
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17 жовтня 2017 року, укладеного між   ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., та зареєстрованого в реєстрі за №1432, позивач набула право власності на групу приміщень АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з приміщень загальною площею 498,1 кв.м. Дана обставина, також, підтверджується  Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу: 100522768.
10 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ НП в Одеській області, Приморського відділу поліції в м. Одесі із заявою про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 Кримінального кодексу України, у зв`язку з тим, що вказане нерухоме майно не належить та ніколи не належало ОСОБА_3 , а було зареєстроване по підробленим документам, для шахрайського заволодіння грошовими коштами.
24 жовтня 2019 року Головне управління ДПС в Одеській області сформувало податкове повідомлення рішення №0188959-5007-1553 на суму 18 544,26 грн., на нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік (к/п 18010300) за нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,1 кв. м.
28.02.2023 року Головне управління ДПС в Одеській області на звернення позивача ОСОБА_1 повідомило, що по заяві платника, та відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань дата внесення заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 зазначено від 10.07.2019 року і свідчить про кримінальні дії у відношенні платника потягом 2019 року. Таким чином, керуючись п.п.266.7.2, п.266.7 ст.266 Кодексу, а також на підставі вищевказаного податкового повідомлення-рішення за 2018 рік від 24.10.2019 року №0188959-5007-1553 на суму 18544, 26 грн. не може бути перераховане.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням контролюючого органу та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VІ від 02.12.2010 року (далі ПК України).
Згідно з вимогами ст.265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Відповідно до вимог п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Як передбачено п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з вимогами п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, зі змінами та доповненнями, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до вимог п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Таким чином, нерухоме майно, що належить позивачу на праві власності, є об`єктом оподаткування.
Зокрема, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, та сторонами не спростовано той факт, що ОСОБА_1 на праві приватної власності, на момент винесення спірного податкового повідомлення рішення №0188959-5007-1553 від 24.10.2019 року, належала група приміщень АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з приміщень загальною площею 498,1 кв.м. Дана обставина, також, підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 100522768.
Таким чином, на підставі наведеного, Головне управління ДПС в Одеській області 24 жовтня 2019 року сформувало податкове повідомлення-рішення №0188959-5007-1553 на суму 18 544,26 грн., на нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік (к/п 18010300) за нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,1 кв.м.
Відповідно до вимог п.п.266.4.2. п.266.4 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості (п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПКУ).
Як вбачається з матеріалів справи, Київською міською радою прийнято рішення від 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», яким встановлено ставку податку для об`єктів житлової нерухомості 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Так, одним з принципів оподаткування є стабільність, визначений підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, який полягає в тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись пізніше, як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, у якому будуть діяти нові правила та ставки.
Разом з тим, підпунктом 4.1.1. п.4.1 ст.4 ПК України закріплено принцип «загальність оподаткування», тобто, кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені ПК України, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями ПК України.
Отже, винесення рішення Київською міською радою від 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» не може бути підставою для звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, закріпленого у ПК України.
З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головним управлінням ДПС в Одеській області правомірно проведено розрахунок з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, та винесено податкове повідомлення-рішення №0188959-5007-1553 від 24.10.2019 року про визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 18 544,26 грн. 
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що податкове повідомлення-рішення №0188959-5007-1553 від 24.10.2019 року є протиправним, оскільки вказане нерухоме майно не належить, та ніколи не належало ОСОБА_3 , а було зареєстроване за підробленим документам, для шахрайського заволодіння грошовими коштами позивача, колегія суддів вважає такими, що суперечать чинному законодавству з огляду на наступне.
Як вже зазначалось вище, органи Державної податкової служби здійснюють розрахунок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на підставі інформації про перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у власності фізичних та юридичних осіб, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформаційно-комунікаційної системи ДПС України за фізичною особою ОСОБА_1 значиться об`єкт нежитлової нерухомості нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,1 кв.м., права власності з 17.10.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1311948280000.
Оскільки, позивач відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносила і на час складання відповідачем податкового повідомлення-рішення №0188959-5007-1553 від 24.10.2019 року, нежитлова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,1 кв.м, перебувала у власності ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним, та прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства.
Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №0188959-5007-1553 від 24.10.2019 року винесено з врахуванням всіх фактичних обставин, а тому відсутні підстави для його скасування, натомість позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0188959-5007-1553 від 24.10.2019 року.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко