УХВАЛА
м. Київ

30 листопада 2023 року 
справа № 160/9677/22
адміністративне провадження № К/990/40342/23 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року
у справі № 160/9677/22
за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області   
до ОСОБА_1 
про стягнення податкового боргу, -

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 160/9677/22, предметом спору у якій є стягнення податкового боргу в розмірі 86162,34 грн.

При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 328 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.

У поданій касаційній скарзі позивач не вказує конкретний пункт частини четвертої статті 328 КАС України, при цьому зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 березня 2021 року у справі №159/2134/19, від 05 липня 2022 року у справі №160/18326/21, від 18 травня 2022 року у справі №640/26239/20. 

Строк звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу (1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу) визначений статтею 102 ПК України.

Аналізуючи текст касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що позивач не визначає яка саме норма порушена або неправильно застосована судами попередніх інстанцій при ухваленні судового рішення. Висновки Верховного Суду, що процитовані в касаційній скарзі, стосуються застосування судами норм статей 121, 122, 123 КАС України щодо строків звернення до суду, зокрема й з урахуванням змін, внесених до КАС України Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ щодо продовження процесуальних строків на строк дії карантину, а також Законом України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ щодо закінчення процесуальних строків, які було продовжено.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №640/26239/20 навпаки підтверджує позицію суду апеляційної інстанції, висловлену в справі № 160/9677/22. Зокрема, у справі №640/26239/20 Верховний Суд, врахувавши дату узгодження грошових зобов`язань (дата прийняття Одеським апеляційним адміністративним судом постанови від 8 лютого 2017 року у справі №815/1182/16), непогашення платником у добровільному порядку податкового зобов`язання протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, визнав, що контролюючий орган мав право звернутися до суду у термін до 23 лютого 2020 року. При цьому, з цим позовом ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва лише 22 жовтня 2020 року, тобто із пропуском встановленого статтею 102 ПК України строку звернення до суду. У справі №640/26239/20 Верховний Суд відхилив доводи скаржника про те, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПК України, а отже ним не пропущено строк звернення до суду. Так, Верховний Суд погодився з судами попередніх інстанцій у справі №640/26239/20 про безпідставність таких доводів, оскільки станом на 18 березня 2020 року строк звернення до суду про стягнення контролюючим органом податкового боргу вже минув. 

В цій справі (№ 160/9677/22) суд апеляційної інстанції установив, що станом на 18 березня 2020 року строк, встановлений статтею 102 ПК України, ще не минув, а тому був зупинений в силу норм Законів України від 17 березня 2020 року № 533-IX, від 13 травня 2020 року № 591-IX, і на час звернення податкового органу до суду з позовом (07 липня 2022 року) ще був зупинений.

Враховуючи зазначене, суд зазначає, що скаржник не навів належних та обґрунтованих посилань на підстави, передбачені пунктом 1 частини четверної статті 328 КАС України, зокрема позивач не визначає конкретні норми матеріального права, які неправильно застосовані судами попередніх інстанцій та обґрунтувань того в чому полягає неправильне застосування норм.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу сторін, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

У разі посилання на висновки Верховного Суду, які на думку скаржника не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій, необхідно посилатися на ті висновки, які були зроблені на підставі дослідження норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах за однакових умов.

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у справі №160/9677/22 - повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     Р. Ф. Ханова