ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" листопада 2023 р.           Справа№ 910/5196/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Коротун О.М. 
 
за участю секретаря судового засідання: Новосельцева О.Р.;
представників сторін: 
від позивача: не з`явився;
від  відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу     Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд"                 
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023
у справі №910/5196/23 (Суддя Ковтун С.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубова»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кеарфілд»
про стягнення 1 059 297,40 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дубова» (далі - ТОВ «Дубова», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кеарфілд» (далі - ТОВ «Кеарфілд», відповідач) про стягнення 1 059 297,40 грн,  з яких 1043585,18 грн боргу, 15712,22 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не розрахувався за поставлений позивачем товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кеарфілд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубова» 1    043 585,18 грн боргу, 15 712,22 грн інфляційних втрат, 15    889,46 грн. судового збору. 
Задовольняючи позовні вимоги суд зазначив, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені, документально підтверджені і відповідачем не спростовані. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням,  Товариство з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд"                звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №910/5196/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. 
Апелянт вказує, що посилання суду першої інстанції, що у матеріалах справи відсутні підписані обома сторонами договори не відповідає дійсності, оскільки відповідачем було надано суду примірники договорів, що були підписані, як позивачем так і відповідачем. 
При цьому, апелянт зазначає, що позивачем було порушено взяте на себе зобов`язання з поставки товару згідно укладених договорів поставки, тобто відповідно до умов п.2.2 договорів, позивач зобов`язаний був здійснити поставку всієї кількості товару, передбаченого п.1.1 договорів поставки у термін до 16.12.2022 включно, що  не було зроблено позивачем.
За твердженням апелянта за договором поставки №2610-2 не поставив товару розмірі 8,64 т на загальну сум 140    832,00 грн, а за договором поставки №2610-3 позивач не поставив товару у розмірі 297,10 т на загальну сум 4    872    440,00 грн, що загалом складає 305,74 т  на суму 5    013    272,00 грн. Тому, як зазначає апелянт, він скористався своїм правом, передбаченим п.1.1 договору та притримав здійснення оплати до повного виконання позивачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару.
Також  апелянт вважає, що рішення винесено з порушенням норм процесуального права, оскільки проведення розгляду справи та винесення оскаржуваного рішення здійснено без участі представника відповідача, що, на думку відповідача, є порушенням його права на захист та дотримання принципу змагальності сторін.

Узагальнені доводи відзиву відповідача на апеляційну скаргу 

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дубова» не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, вважає її необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, про що  27.11.2023 надав відзив, в якому зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без  їх порушення.
Крім того, позивач наголошує, що проект договору поставки № 2610-02 від 26.10.2022 був направлений з печаткою ТОВ «Дубова» на адресу відповідача поштовим відправленням та з підписом відповідача не повертався.
Також позивач зазначив, що ним належним чином доведено порушення його прав зі сторони відповідача, що у свою чергу  відповідачем не спростовано. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023 справу № 910/5196/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.08.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5196/23.
11.09.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матерали справи № 910/5196/23.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №910/5196/23 залишено без руху, зобов`язавши апелянта надати заяву про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням причин поважності його пропущенням.
03.10.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" подало до Північного апеляційного господарського суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №910/5196/23.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.07.2019 у справі та призначено справу №927/247/19 до розгляду на 23.09.2019. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №910/5196/23 та призначено до розгляду  на 27.11.2023. 

Явка учасників у судове засідання 

Представники сторін у судове засідання, призначене на 27.11.2023, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, наявними у матеріалах справи (№0312406805893 вручено 11.10.2023 уповноважній особі ТОВ «Кеарфілд» та № 1842300020148 вручено14.10.2023 під підпис) .
Враховуючи положення частини 12 статті 270  Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника сторін  обов`язковою в судове засідання не визнавалась, та враховуючи відсутність заперечень представників позивача та відповідача  про розгляд справи у їх відсутність, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дубова» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кеарфілд» про стягнення 1    043 585,18 грн боргу за товар поставлений згідно з видатковими накладними за період з 15 листопада 2022 року по 07 грудня 2022 року    .
У позовній заяві позивач зазначив, що 24.12.2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою, в якій просив провести остаточний розрахунок за поставлений товар та сплатити борг у сумі 1    043    585,18 грн. Вказана вимога була отримана відповідачем 02.01.2023 згідно з повідомленням та була залишена відповідачем без відповіді, у зв`язку з чим, позивач звернувся з позовом до суду.
Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив у повному обсязі. В якості додатку до відзиву на позовну заяву подав копії договорів поставки № 2610-02 та №2610-03, укладені        між ТОВ «Дубова» та ТОВ «Кеарфілд», які не співпадали з проектами договорів наданими позивачем. Також відповідач послався на те, що позивач неналежним чином виконав свої зобов`язання у зв`язку з чим, відповідач зупинив виконання свого обов`язку стосовно оплати товару.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Відповідно до частин 1, 2    статті 509 Цивільного кодексу України     зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених    статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 та пунктом 1 частини 2    статті 11 Цивільного кодексу України        передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2    статті 638 Цивільного кодексу України    встановлено, що
Згідно з частиною 1    статті 639 Цивільного кодексу України        договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
        Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.    1    ст.    641 Цивільного кодексу України).
Частиною    2    статті    642 Цивільного кодексу України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до частини    1    статті     692 Цивільного кодексу України    покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
    Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття    526 Цивільного кодексу України). 
          Колегія суддів встановила, що    за період з 15.11.2022 по 07.12.2022 позивач    поставив    відповідачу товар на загальну суму    9 716727,82    грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №492 від 15.11.2022,  №493 від 15.11.2022, №494 від 16.11.2022, №495 від 16.11.2022, №497 від 17.11.2022, №498 від 17.11.2022, №499 від 17.11.2022, №500 від 17.11.2022, №501 від 18.11.2022, №503 від 21.11.2022, №504 від 21.11.2022, №505 від 22.11.2022, №506 від 24.11.2022, №508 від 25.11.2022, №509 від 25.11.2022, №510 від 25.11.2022, №513 від 01.12.2022, №514 від 01.12.2022, №515 від 02.12.2022,  №558 від 02.12.2022, №559 від 02.12.2022, №560 від 02.12.2022,  №562 від 05.12.2022, №563 від 05.12.2022, №564 від 06.12.2022, №565 від 07.12.2022, №566 від 07.12.2022. Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін    та скріплені їх печатками.
          Матеріали справи також містять товарно-транспортні накладні №1 від 15.11.2022, №2 від 15.11.2022 , №3 від 16.11.2022, №4 від 16.11.2022, №5 від 17.11.2022, №6 від 17.11.2022, 7 від 17.11.2022,  №8 від 17.11.2022,  №9 від 18.11.2022, №11 від 21.11.2022, №12 від 22.11.2022, №13 від 24.11.2022, №14 від 25.11.2022, №15 від 25.11.2022, №16 від 25.112022, №17 від 01.12.2022, №18 від 01.12.2022,  №19 від 01.12.2022,  №20 від 02.12.2022, №21 від 02.12.2022, №22 від 02.12.2022, №23 від 05.12.2022, №24 від 01.12.2022, №25 від 06.12.2022, №26 від 07.12.2022, №27 від 07.12.2022, які підписані    уповноваженими представниками сторін    та скріплені їх печатками.
          Здійснення поставки товару за вказаними накладними також підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними №15112022/1, №15112022/2,  №16112022/3, №16112022/4, №17112022/5, №17112022/6, №17112022/7, №17112022/8, №18112022/9, №21112022/10, №21112022/11, №22112022/12, №24112022/13, №25112022/14, №25112022/15, №25112022/16, №01122022/1, №01122022/2, №02122022/3, №02122022/4, №02122022/5, №02122022/6, №05122022/8, №05122022/9, №06122022/10, №07122022/11, №07122022/12.
Беручи до уваги вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що товар поставлявся відповідачу за вказаними видатковими    накладними, а не на підставі договорів поставки №2610-02 від 26.10.2022 та №2610-03 від 26.10.2022.
У матеріалах справи відсутні підписані обома сторонами договори.
Отже, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт поставки відповідачу        товару на загальну суму    9 716727,82    грн згідно з видатковими    накладними. Проте, відповідач частково розрахувався за поставлений товар.
Відповідно до частини 2 статті 530  Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.    1    статті 612 Цивільного кодексу України).
З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості в сумі 1    043    585,18 грн, яка залишена відповідачем без відповіді.
Отже, зважаючи на викладене, відповідач не розрахувався з позивачем за поставлений товар повністю, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 1    043    585,18 грн грн.
Відповідно до частин 1, 3    статті 13 Господарського процесуального кодексу України    судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1    статті 73 Господарського процесуального кодексу України    встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частин 1, 3    статті 74 Господарського процесуального кодексу України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до    статті 76 Господарського процесуального кодексу України    належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до    статті 78 Господарського процесуального кодексу України    достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Отже, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем на суму              1    043 585,18 грн належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1    043    585,18 основного боргу, оскільки відповідач взяті на себе грошові зобов`язання не виконав та заборгованість за поставки не сплатив. 
У позовній заяві позивач також просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 15712,22 грн. З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
Здійснивши розрахунок інфляційних втрат, за допомогою програми "Ліга:Закон", колегія суддів приходить до висновку, що розрахунок позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі  15 712,22 грн є арифметично правильним, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.
Отже, доводи скаржника про те, що позивач неналежним чином виконав свої зобов`язання  колегія суддів вважає безпідставними та не доведеними.
Також колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що рішення винесено з порушенням норм процесуального права, оскільки проведення розгляду справи та винесення оскаржуваного рішення здійснено без участі представника відповідача, що, на думку відповідача, є порушенням його права на захист та дотримання принципу змагальності сторін, з огляду на таке.
Суд  першої інстанції  ухвалою від 05.04.2023 відкрив провадження у справі № 910/5196/23, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
ТОВ «Кеарфілд» звернулося до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин.
Суд першої інстанції залишив без задоволення клопотання ТОВ «Каерфілд» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
З матеріалів справи вбачається, що судові засідання у суді першої інстанції неодноразово відкладалися, зокрема за клопотаннями відповідача про відкладення розгляду справи. У судове засідання 26.06.2023 представник відповідача не з`явився, був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про відкладення розгляду справи від 12.06.2023 (а.с.252 т.1). 26.06.2023 до Господарського суду міста Києва представник відповідача надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням, проте доказів на підтвердження цього до клопотання не надав. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесені рішення не було допущено порушення прав відповідача на захист та дотримання принципу змагальності сторін, оскільки саме заявник  зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" ).
Крім того, відповідно до вимог частини 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а  неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №910/5196/23 задоволенню не підлягає. Рішення  Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №910/5196/23 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №910/5196/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №910/5196/23 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/5196/23 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 04.12.2023.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Коротун