ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6311/23 Справа № 201/21/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року                                                        
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Ліфлянчик С. І. на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року та додаткове рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її мати ОСОБА_4 , про встановлення факту сумісного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2022 року   ОСОБА_2  звернулася з  зазначеним позовом до суду. В обгрунтування посилалася на те, що З вересня 1991 року вона стала проживати разом з ОСОБА_5 .. Спочатку вони жили з матір`ю позивача, ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 . У 1993 році ОСОБА_5 отримав службове житло, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , де вони з позивачем стали проживати з 1993 року по 06.12.2021 рік, тобто по день смерті ОСОБА_5 , разом. За час проживання у вказаній квартирі вони здійснювали її поточний ремонт, дбали про неї, проводили оплати за користування житлом.
Під час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, проводили разом дозвілля, а також мали взаємні права та обов`язки, що притаманні чоловіку та дружині. Вони підтримували родинні відносини з рідними, як позивача, так і відповідача; мали спільних друзів, спільно проводили відпустки.
Ані позивач, ані відповідач під час спільного проживання однією сім`єю не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі.
Під час спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 завжди працювала та отримувала дохід. Крім того, з 2019 року вона була разом з ОСОБА_5 фізичною особою підприємцем.
Під час спільного проживання однією сім`єю позивачка і ОСОБА_5 за спільні кошти придбали: автомобіль TOYOTA LAND CRUISER Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, темно-сірого кольору, вартість котрого на час подачу позову до суду становить 389 154,00 грн.; автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, білого кольору, вартістю 439 191,00 грн.; автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску, сірого кольору вартістю 428 412,00 грн.; автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2014 року випуску, сірого кольору вартістю 427 335,00 грн.;
автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2013 року випуску, білого кольору вартістю 486 994,00 грн.; автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_6 , загальний корпус – D, 2013 року випуску, білого кольору вартістю 527 675,00 грн.; автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2014 року випуску, білого кольору вартістю 456 957,00 грн.;автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_8 , 2013 року випуску, сірого кольору вартістю 550 684,00 грн.; автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_9 , 2013 року випуску, білого кольору вартістю 516 575,00 грн.; автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_10 , 2015 року випуску, білого кольору вартістю 476 597,00 грн.; автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_11 , 2013 року випуску, білого кольору вартістю 548 831,00 грн. Загальна вартість всіх автомобілів становить 4 813 688,00 грн. Право власності на вказані автомобілі зареєстровано за ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцем першої черги за законом є донька ОСОБА_5 , ОСОБА_1 . Із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко О.М. звернулася також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої діяла її мати ОСОБА_4 .
Просила встановити факт сумісного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_5 за період з 01.01.2004 року по 06.12.2021 року. 
Просила визнати спільним сумісним майном ОСОБА_2 і ОСОБА_5 :- автомобіль TOYOTA LAND CRUISER Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, темно-сірого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, білого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску, сірого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2014 року випуску, сірого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2013 року випуску, білого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_6 , загальний корпус – D, 2013 року випуску, білого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2014 року випуску, білого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_8 , 2013 року випуску, сірого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_9 , 2013 року випуску, білого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_12 , 2015 року випуску, білого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_11 , 2013 року випуску, білого кольору.
Просила припинити право спільної сумісної власності на вказані автомобілі, визнавши за ОСОБА_2 право власності на автомобілі:-TOYOTA LAND CRUISER Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, темно-сірого кольору; -MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, білого кольору; -MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2014 року випуску, сірого кольору;
-MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2013 року випуску, білого кольору; -MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2014 року випуску, білого кольору; -MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_12 , 2015 року випуску, білого кольору.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська   від 24 квітня 2023 року позовні вимоги  задоволено. Встановлено факт проживання однією сім?єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в період з 01.01.2004 року по 06.12.2021 року.
Визнано спільним сумісним майном ОСОБА_2 і ОСОБА_5 : -автомобіль TOYOTA LAND CRUISER Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, темно-сірого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, білого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску, сірого кольору;
-автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2014 року випуску, сірого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2013 року випуску, білого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_6 , загальний корпус – D, 2013 року випуску, білого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2014 року випуску, білого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_8 , 2013 року випуску, сірого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_9 , 2013 року випуску, білого кольору;
-автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_12 , 2015 року випуску, білого кольору; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_11 , 2013 року випуску, білого кольору.
Припинено право спільної сумісної власності на вказані автомобілі, визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобілі:-TOYOTA LAND CRUISER Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, темно-сірого кольору; -MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, білого кольору;
-MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2014 року випуску, сірого кольору; -MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2013 року випуску, білого кольору; -MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2014 року випуску, білого кольору; -MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_12 , 2015 року випуску, білого кольору.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір по 6 129 грн. з кожного.
Додатковим рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу по 14 500 гривень з кожного.
В апеляційній сказі представник  ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду та додаткове рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що позивачем не надано доказів сумісного проживання однією сім`єю під час купівлі транспортних засобів, не надано доказів грошової участі в придбанні та ремонтних роботах транспортних засобів, не надано доказів того, що у позивача були кошти, достатні для сплати хоча б частини вартості транспортних засобів та їх ремонту. Зауважено, що навіть якщо надані позивачем докази підтверджують факт проживання позивача разом з ОСОБА_5 , однак з таких доказів встановити, що вони проживали саме однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановити неможливо. Також, зазначено, що сам лише факт отримання позивачем заробітної плати не може бути доказом участі у придбанні спірного рухомого майна. Крім того, зазначено, що надані позивачем висновки про вартість автомобілів, на думку скаржника не є належними та допустимими доказами вартості автомобілів, оскільки з цих звітів неможливо встановити дійсну вартість кожного спірного автомобіля. Спірні транспортні засоби є рухомим майном, які в ході експлуатації зношуються та є ризик їх пошкодження, однак наразі не відомо чи знаходяться вказані транспортні засоби в наявності у позивача та невідомо в якому вони технічному стані. Транспортні засоби 2013, 2014, 2015 років випуску та вони перебували в експлуатації, тому визначити ринкову вартість кожного автомобіля відповідно до оголошень, без їх фактичного огляду, не є реальним визначенням вартості спірного майна. 
Щодо додаткового рішення зазначено, що надані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для їх відшкодування в зазначеному розмірі, оскільки частина послуг не є співмірною стосовно розумності та складності справи. Відповідач заперечує проти заявленої суми витрат на правничу допомогу, оскільки вважає її завищеною. Подані позивачем докази оплати правової допомоги є неналежними доказами, оскільки встановити дійсність сплати правничої допомоги з таких доказів не має можливості, дані квитанції виписані особисто адвокатом позивача, підтвердження оплати відсутні. Зазначено, що докази витрат на правничу допомогу надані позивачем після ухвалення рішення, а отже з пропуском встановленого законодавством строку, оскільки до закінчення дебатів заява подана не була, тому така заява підлягає залишенню без розгляду. На думку скаржника, відповідач стала жертвою обставин, які спричинила позивач, тому відповідач не повинна відшкодовувати позивачу судові витрати та нести надмірний фінансовий тягар. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, як обґрунтовані, постановлені з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. 
Зокрема зазначено, щожодного належного та допустимого доказу на спростування, викладених у позові та встановлених під час розгляду справи обставин, що спростовують факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_5 представником відповідача не надано та матеріали справи не містять. Доводи скаржника про те, що позивачем не надано будь-яких допустимих та належних доказів, які б підтверджували факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не відповідають дійсності, є надуманими та повністю спростовуються матеріалами справи. Так, матеріалами справи, показами свідків підтверджено факт проживання однією сім`ю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в період з червня 1991 року по 06 грудня 2021 року. Між тим встановлення факту проживання однією сім`ю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу на законодавчому рівні було закріплено лише з прийняття та набранням чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Тому, позивач просила встановити факт сумісного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в період з 01 січня 2004 року по 06 грудня 2021 року. Крім того, спільні автомобілі були придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 під час дії саме норм СК України, ЦК України. Тому, встановивши під час судового розгляду, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю як чоловіка і жінка без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача в цій частині позову, встановивши факт їх проживання в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто по день смерті ОСОБА_5 .
Зазначено, що відповідачем не спростована презумпція спільності права власності подружжя на спірні автомобілі, матеріали справи не містять жодного доказу про те, що спірні автомобілі придбані за особисті кошти ОСОБА_5 . Під час розгляду справи встановлено, що спірні автомобілі були придбані на ім`я ОСОБА_5 у період з 2008 року по 2021 рік, саме під час дії СК України, ЦК України. Жодних доказів які б спростовували презумпцію спільності майна подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_7 представником відповідача не надано та матеріали справи не містять. Взагалі в справі відсутні письмові докази які б спростовували, як факт спільного проживання подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , так і презумпцію спільного майна подружжя. Крім того відповідач у своєму відзиві та апеляційній скарзі посилається на законодавство, яке не регулює спірні відносини, що виникли саме на час придбання спірного майна. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_5 як ФОП купував ці автомобілі за особисті кошти оскільки, автомобілі зареєстровані за ОСОБА_5 як за фізичною особою, а не за ФОП. Доказів, що підтверджують придбання спірних автомобілів за особисті кошти відповідачем не надано та матеріали справи не містять.
Скаржник безпідставно та помилково в апеляційній скарзі зазначає про необхідність застосування до спірних правовідносин законодавства, судової практики, а саме, норм Закону України «Про власність» Кодексу про шлюб та сім`ю України, Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року , Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року, Постанови Пленуму ВСУ №16 від 12.06.1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України». Вказані норми не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, у зв`язку з тим, що позовними вимогами є: встановити факт сумісного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в період з 01 січня 2004 року по 06 грудня 2021 року та визнати спірні автомобілі, які також були придбані у період з 2008 року по 2021 рік, спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , вже після набрання чинності СК України та ЦК України. Спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, Цивільного Кодексу України, що набрали чинності з 01 січня 2004 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».
Також, звернуто увагу апеляційного суду, що вартість спірних автомобілів, встановлена на час розгляду справи, відповідачем не оспорювалась, клопотань про призначення експертизи про встановлення вартості автомобіля на час розгляду справи експертною установою не заявлено, відтак, суд першої інстанції обґрунтовано визнав належним доказом вартості автомобілів звіти про незалежну оцінку, надані стороною позивача. Крім того, відповідач реалізував своє право на професійну правничу допомогу в повному обсязі. Оскільки, інтереси відповідача у суді першої інстанції представляв адвокат, який є фахівцем в галузі права та обізнаний з усіма правами й обов`язками сторони по справі. Суд першої інстанції неодноразово роз`яснював сторонам права та обов`язки, а також право заявити клопотання про призначення експертизи для визначення ринкової вартості автомобілів. Відповідач та його представник не були позбавлені судом цієї можливості. Висновки незалежної оцінки вартості майна під сумнів відповідачем не ставилися.
Щодо розміру витрат на правничу допомогу, зазначено, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність їх розміру на підставі належних доказів по справі. Скаржник не надав жодних доказів, які б спростували надані суду розрахунки розміру витрат на правничу допомогу.
В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції, з`явилися представник  ОСОБА_1 -адвоката Ліфлянчик С. І.  та представник ОСОБА_2 - адвокат Селезень С.В..

ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується конвертом з написом «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання  ОСОБА_2  і ОСОБА_5  однією сім?єю як чоловіка і жінка без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 06.12.2021 року, тобто по день смерті ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив із того, що такий факт доведено належними та допустимими доказами.
Висновок суду підтверджується встановленими обставинами та наданими доказами.  
Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки Гвардійської квартирної експлуатаційної частини району Будинкоуправління №1 Південного оперативного командування Міністерства оборони України про склад сім`ї, зазначено, що ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 13.11.1993 року по 06.12.2021 року; ОСОБА_2 проживає за вказаною адресою з 1993 року без реєстрації.
З актів перевірки фактичного проживання вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з 1993 року без реєстрації разом з її чоловіком ОСОБА_5 . За період проживання здійснювали у квартирі необхідний ремонт, проводили оплату житлово-комунальних послуг, підтримували квартиру в належному стані.
За інформацією КНП «Центр медико-санітарної допомоги» Черкаської селищної ради ОСОБА_5 і ОСОБА_2 проживали за вищевказаною адресою з 1993 року і зверталися за медичною допомогою. З 2010 року ОСОБА_5 наглядався з приводу хвороби шлунку. З 2014 року наглядався з приводу артеріальної гіпертензії. Завжди приходив в амбулаторію у супроводі дружини ОСОБА_2 . При огляді ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 завжди була присутня ОСОБА_2 . Остання забезпечувала ОСОБА_5 належним доглядом, в тому числі, під час хвороби, турбувалася про стан його здоров`я.
В деклараціях про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 вказали один одного, як особу, якій слід повідомити при настанні екстреного випадку з пацієнтом.
ОСОБА_2 весь спірний період офіційно була працевлаштована, що підтверджується копією трудової книжки, а з 2019 року являлась ФОПом.
Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю з 1991 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет; разом проводили дозвілля, відпочивали. ОСОБА_2 і ОСОБА_5 піклувалися один про одного, позивачка доглядала матір ОСОБА_5 , поховала її. ОСОБА_2 і ОСОБА_5 мали відносини, притаманні подружжю. Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_2 здійснила його поховання.
За інформацією Управління державної реєстрації Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 20.07.2022 року № 8577/05.1/926/05.1-42 за період з 01.01.2004 року по 06.12.2021 року актових записів цивільного стану про шлюб, складених стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не виявлено.
До справи додано низку фотографій про спільне святкування ОСОБА_5 та ОСОБА_2 свят у компаніях друзів, неодноразовий спільний відпочинок.
Позивач ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю з вересня 1991 року. Спочатку вони жили з матір`ю позивача, ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 . З 1993 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 стали проживати за адресою: АДРЕСА_3 .
За час спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_5 здійснювали поточний ремонт у квартирі, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили разом дозвілля, тобто мали відносини, притаманні чоловіку і дружині. При цьому ані позивач, ані відповідач під час спільного проживання однією сім`єю не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі.
Встановлені судом обставини нічим не спростовуються. 
За встановлених обставин суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу в період із 01 січня 2004 року до дня смерті останнього – ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, вони були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками.
Визнаючи автомобілі спільною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив із того, що вони проживали однією сім`єю як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу; ОСОБА_2 весь час працювала, була офіційно працевлаштована, допомагала ОСОБА_5 у здійсненні підприємницької діяльності; вони разом, зі слів свідків, позичали гроші на розвинення підприємницької діяльності і разом віддавали борги; з 2019 року ОСОБА_2 також була зареєстрована ФОПом. Між сторонами відсутній письмовий договір про придбання вказаних автомобілів за їх особисті кошти. 
На правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України.
Абзацом першим частини другої статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. 
Судом першої інстанції встановлено, що за час спільного життя ОСОБА_2 і ОСОБА_5 придбали:- автомобіль TOYOTA LAND CRUISER Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, темно-сірого кольору, вартість котрого на час подачі позову становить 389 154,00 грн.; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, білого кольору, вартістю 439191,00 грн.; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску, сірого кольору вартістю 428 412,00 грн.; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2014 року випуску, сірого кольору вартістю 427 335,00 грн.; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2013 року випуску, білого кольору вартістю 486 994,00 грн.; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_6 , загальний корпус – D, 2013 року випуску, білого кольору вартістю 527 675,00 грн.;- автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2014 року випуску, білого кольору вартістю 456 957,00 грн.;-автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_8 , 2013 року випуску, сірого кольору вартістю 550 684,00 грн.; =автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_9 , 2013 року випуску, білого кольору вартістю 516 575,00 грн.; -автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_10 , 2015 року випуску, білого кольору вартістю 476 597,00 грн.; --автомобіль MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_11 , 2013 року випуску, білого кольору вартістю 548 831,00 грн. Загальна вартість всіх автомобілів становить 4813688 грн., що підтверджено звітами про визначення ринкової вартості вказаних автомобілів.
Право власності на вказані автомобілі зареєстровано за ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до копії спадкової справи, надісланої приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком О.М., після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_5 , і ОСОБА_3 , 2006 року народження, яка діяла зі згоди матері ОСОБА_4 , і вважає себе донькою ОСОБА_5 ..
Суд першої інстанції встановив, що наданими позивачем доказами підтверджується факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_5  та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період із 01 січня 2004 року до 06 грудня 2021 року, оскільки між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, вони були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками.
За наявності правових підстав для задоволення вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період із 01 січня 2004 року до 06 грудня 2021 року суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених статтею 74 СК України, вважати спірне майно ( автомобілі) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам та їх поділу, оскільки інший правовий режим цього майна не встановлений письмовим договором між останніми. 
    У зв`язку з цим довід апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи немає жодного доказу в підтвердження того, що майно, на яке позивач просила визнати право власності, було придбано за частину її коштів, оскільки встановлення факту спільного проживання із власником у шлюбі не є достатньою підставою для задоволення такої вимоги, колегія суддів розцінює як такий, що суперечить обставинам справи та відповідним нормам матеріального права. Відповідач не довела належними та допустимими доказами факт придбання нерухомого майна за особисті кошти  ОСОБА_5 , тобто не спростувала презумпцію спільної сумісної власності на набуте ОСОБА_5  та ОСОБА_2  майно. Інший режим цього майна між указаними особами в договірній формі не встановлювався.  Всі автомобілі були придбані в період фактичного проживання однією сім`єюОСОБА_5 та ОСОБА_2 ..
При цьому, суд першої інстанції правильно виходив із рівності часток ОСОБА_5  та ОСОБА_2   у праві спільної сумісної власності на придбані автомобілі.
За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову.
 У справі, що переглядається, позивач мотивувала свої вимоги необхідністю визначення її частки у майні, яке є спільною сумісною власністюїї та ОСОБА_5 .
  Оскільки  ОСОБА_1  та ОСОБА_4  звернулися із заявами про прийняття спадщини після смертіОСОБА_5  та є спадкоємцями , то ОСОБА_2   обґрунтовано пред`явила позов саме до спадкоємців, які претендують на частину спірного майна в порядку спадкування і, як слідує зі змісту відзиву, не визнається позов та права позивача на частку у праві власності на спірне майно як такому, що набуте ОСОБА_5  та ОСОБА_2   у спільну сумісну власність під час їхнього спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду,викладеним у постановах від 08 червня 2022 року у справі № 362/1506/20 (провадження № 61-17350св21), від 20 квітня 2023 року у справі № 738/1054/20 (провадження № 61-7302св21).
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів сумісного проживання однією сім`єю під час купівлі транспортних засобів, не надано доказів грошової участі в придбанні та ремонтних роботах транспортних засобів, не надано доказів того, що у позивача були кошти, достатні для сплати хоча б частини вартості транспортних засобів та їх ремонту є безпідставними. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції апелянт не надав будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Посилання на те, що вартість спірних автомобілів визначена не правильно є безпідставним. Встановлена на час розгляду справи оцінка автомобілів відповідачем не оспорювалась, клопотань про призначення експертизи про встановлення вартості автомобіля на час розгляду справи експертною установою не заявлялося, хоча судом неодноразово роз`яснювалося сторонам право заявити клопотання про призначення експертизи для визначення ринкової вартості автомобілів, висновки незалежної оцінки вартості майна під сумнів відповідачем не ставилися,
відтак, суд першої інстанції обґрунтовано визнав належним доказом вартості автомобілів звіти про незалежну оцінку, надані стороною позивача. 
Інші доводи апеляційної скарги   не спростовують правових висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи. 
Щодо оскарження додаткового рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2023 року, апеляційний суд зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, 
перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового
касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони.
Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, суд апеляційної інстанції відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
З досліджених матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_2 правничу допомогу у даній справі, на підставі договору від 14 грудня 2021 року, надавала адвокат Селезень С.В.
В позовній заяві, та уточненій позовній заяві зазначено орієнтований розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн, із зазначенням, що очікувані можливі судові витрати на професійну правничу допомогу необхідні для розгляду справи або підготовки її до розгляду в подальшому будуть уточнені. 
Згідно з заяви від 24 квітня 2023 року, яка міститься в матеріалах справи, адвокатом Селезень С.В. повідомлено, що у позовній заяві було визначено попередній орієнтований розрахунок витрат, які позивач очікує понести в зв`язку з розглядом справи, остаточний розрахунок буде подано протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення по суті .
В клопотанні щодо стягнення з відповідача витрат на правничу професійну допомогу, яке надіслано суду першої інстанції після ухвалення рішення, відповідно до конверта поштового відправлення, 27 квітня 2023 року, представник позивача ОСОБА_2 адвокат Селезень С.В. просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 183 000 грн. До вказаної заяви додано наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 14.12.2021 року; розрахунок (акт прийому-передачі) за договором про надання правничої допомоги від 14.12.2021 року, в котрому зазначено перелік послуг, наданих адвокатом Селезень С.В. Левченко Н.В.; додаткова угода №1 до договору про надання правничої допомоги від 14.12.2021 року, укладена 27.03.2023 року між адвокатом Селезень С.В. та Левченко Н.В.
На підтвердження понесених витрат надано розрахунок (акт прийму-передачі) за Договором про надання правничої допомоги від 14 грудня 2021 року від 24 квітня 2023 року, згідно з яким адвокатом були надані послуги позивачу у вигляді: попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивчення наданих документів, ознайомлення з матеріалами справи, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи протягом 2021 – 2023 років – вартістю в 20 000 грн; підготовка процесуальних документів: складання клопотань, заяв, адвокатських запитів до державних органів, органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров?я, суду, складання позовної заяви, клопотань про витребування доказів, заяв про виклик свідків, промови в судових дебатів – вартістю 35 000 грн; участь у судових засіданнях в Індустріальному районному суді м.Дніпропетровська протягом 2022-2023 років: 17 червня 2022 року, 11липня 2022 року, 02 серпня 2022 року, 22 серпня 2022 року, 08 вересня 2022 року, 22 вересня 2022 року, 07 жовтня 2022 року, 22 листопада 2022 року, 19 грудня 2022 року, 25 січня 2023 року, 09 лютого 2023 року, 03 березня 2023 року, 28 березня 2023 року, 24 квітня 2023 року – вартістю 80 000 грн; транспортні витрати за період 2021 – 2023 роки (виїзд на автомобілі в судові засідання з м.Харкова до м.Дніпра 14 разів) – вартістю 48 000 грн, а разом – 183 000,00 грн.
Ухвалюючи додаткове рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, характер та час, витрачений на виконання адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та ціни позову, з урахуванням заперечень представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ліфлянчика С.І., дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в наступному розмірі: за попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин, вивчення наданих документів, ознайомлення з матеріалами справи, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи протягом 2021 – 2023 років – 5 000,00 грн.; за підготовку процесуальних документів: складання клопотань, заяв, адвокатських запитів до державних органів, органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров?я, суду, складання позовної заяви, клопотань про витребування доказів, заяв про виклик свідків, промови в судових дебатів – 10 000 грн.; участь у судових засіданнях в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська протягом 2022-2023 років, з урахуванням часу, витраченого під час судових засідань – 14 000 грн, а всього 29 000,00 грн. 
Також, судом вірно зазначено, що не підлягають відшкодуванню транспортні витрати за період 2021 – 2023 роки (виїзд на автомобілі в судові засідання з м.Харкова до м.Дніпра 14 разів) вартістю 48 000 грн, оскільки вони нічим не підтверджені.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо часткового відшкодування витрат на правничу допомогу, а зводяться лише до незгоди скаржника з покладенням цих витрат на сторону відповідача. Посилання скаржника на пропуск строку подання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення є безпідставними та спростовуються дослідженими матеріалами справи. 
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для скасування додаткового рішення не вбачається.
Доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04).

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 -адвоката Ліфлянчик С. І.залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року залишити без змін.
Додаткове рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2023 року.

Судді: