ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4344/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  28 листопада 2023 року                                                                                       м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                    судді-доповідача                    Кузьменка В.В.,
          суддів:                                Василенка Я.М., Карпушової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 28.12.2021 №9808/24-07-23.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.09.2022 позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Доводи апелянта обґрунтовані тим, що судом не було враховано після отримання Головним управлінням ДПС у Чернігівській області матеріалів інтегрованої картки платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з єдиного внеску відповідачем було встановлено наявність заборгованості у розмірі 5  770,97 грн, а відтак подальша сплата позивачем єдиного внеску спрямовувалася на погашення недоїмки у порядку черговості її виникнення, що й призвело до несвоєчасної сплати єдиного внеску. Також зазначає, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, що діяла до 14.01.2020, не скасовував обов`язку із сплати єдиного внеску, а надавав можливість на період антитерористичної операції не виконувати такий обов`язок своєчасно.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні та залишити в силі рішення суду першої інстанції, наголошуючи, що вона не містить аргументів на спростування висновків суду та не враховує позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №812/292/18.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувала на обліку в Слов`янській ДПІ ГУ ДПС у Донецькій області як фізична особа-підприємець з 10.09.2009 по 13.02.2015. У подальшому позивач повторно зареєструвалася як фізична особа-підприємець 07.06.2017 в ГУ ДПС в Чернігівській області та 22.08.2019 проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції встановлено, що 25.01.2022 позивач отримав рішення відповідача №9808/24-07-23 від 28.12.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 20.07.2017 по 27.08.2019 в сумі 3502,20 грн та нараховано пеню в сумі 1591,21 грн.
За результатами адміністративного оскарження згаданих індивідуальний акт залишено без змін рішенням ДПС України від 29.04.2022 №2627/Н/99-00-06-02-01-09.
Вважаючи рішення про застосування штрафних санкцій та пені протиправним, позивач звернулася до суду з відповідним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість з єдиного внеску виникла у позивача з 2014 року під час перебування на обліку контролюючого органу на тимчасово окупованій території, що звільняло ОСОБА_1 від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску та, відповідно, свідчить про протиправність оскаржуваного у межах цієї справи рішення. 
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).
Згідно ч. 2 ст. 2 Закону №2464 виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску регламентовано статтею 9 Закону №2464. Частиною восьмою цієї статті передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Стаття 25 Закону №2464 регламентує заходи впливу та стягнення, і частиною першої цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Законом України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» доповнено Розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону № 2464, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наступного змісту:
«Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону № 2464, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».
З аналізу зазначених приписів чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства вбачається, що закон пов`язує звільнення платників єдиного внеску від обов`язків та відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо своєчасності та повноти сплати єдиного внеску з фактом перебування такого платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, за визначеним переліком.
Разом з тим, перебування платника єдиного внеску, місцезнаходження якого зареєстроване на території визначених переліком населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, на обліку в органі доходів і зборів, який розташований поза межами території проведення антитерористичної операції, - виключає звільнення такого платника від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачених Законом № 2464. До такого висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду зразкової справи № 812/292/18 (рішення від 30.03.2018, залишене без змін постановою Великої палати Верховного Суду від 06.11.2018).
З огляду на викладене, закон, що встановлює тимчасове звільнення від виконання обов`язку платника єдиного внеску, не застосовний до платників податків, які не перебувають на податковому обліку на території населених пунктів, де проводилася АТО, за затвердженим переліком.
Як було встановлено судом першої інстанції, позивач перебував на обліку у Слов`янській ДПІ ГУ ДПС у Донецькій області з 10.09.2009 по 13.02.2015. А з 07.06.2017 проведена повторна реєстрація ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця в ГУ ДПС у Чернігівській області.
Отже, на час прийняття оскаржуваного рішення позивач вже перебував на податковому обліку у ГУ ДПС у Чернігівській області, яке знаходиться за межами проведення АТО, а, відтак, після зміни ОСОБА_1 місця податкового обліку на неї вже не поширювали свою дію положення Закону № 2464 в частині звільнення від виконання обов`язку платника єдиного внеску та відповідальності за його невиконання.
Водночас, враховуючи, що з 13.02.2015 ОСОБА_1 втратила право на звільнення від виконання обов`язку платника єдиного внеску на підставі Закону № 2464, ключовим питанням для правильного вирішення справи є період виникнення недоїмки зі сплати єдиного внеску.
Аналіз змісту інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 у спірний період (з 20.07.2017 по 27.08.2019) сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Ці обставини також підтверджуються й копіями платіжних доручень, квитанцій і банківських виписок (а.с. 40-58).
Відомості указаної інтегрована картка, а також пояснення відповідача, свідчать, що сплачені у зазначений період кошти зараховувались в рахунок погашення недоїмки, що виникла у минулі періоди.
Разом з тим, зазначена інтегрована картка платника також свідчить, що за позивачем обліковувалася недоїмка з єдиного внеску станом на 31.12.2017 у розмірі 5  770,97 грн. Указана недоїмка, як зазначає відповідач, взята з відомостей інтегрованої картки, отриманої ГУ ДПС у Чернігівській області від ГУ ДФС у Донецькій області, згідно якої заборгованість виникла за 3 квартал 2014 року в сумі 1  264,37 грн (з урахуванням переплати в сумі 3,58 грн), за 4 квартал 2014 року в сумі 1  267,95 грн, за 1 квартал 2015 року в сумі 422,65 грн, за 2 квартал 2017 року в сумі 704,00 грн та за 3 квартал 2017 року в сумі 2  112,00 грн.
Крім того, згідно інтегрованої картки платника вбачається, що протягом 2018-2019 років за позивачем обліковувалася недоїмка із сплати єдиного внеску в сумі 2  954,97 грн, розмір якої станом на 31.08.2019 складав 2  812,06 грн. 
Указана сума недоїмки у розмірі 2  954,97 грн утворилася із заборгованості, яка виникла за 3 квартал 2014 року (з урахуванням переплати), за 4 квартал 2014 року та за 1 квартал 2015 року. Тобто, висновок контролюючого органу про несвоєчасну сплату платником єдиного внеску за період з 20.07.2017 по 27.08.2019 зумовлений тим, що ГУ ДПС у Чернігівській області зараховувалися сплачені позивачем кошти у 2017-2019 роках в рахунок погашення заборгованості ФОП ОСОБА_1 з єдиного внеску, яка виникла упродовж 2014-2015 років. Разом з тим, як було підкреслено вище, від обов`язку сплати єдиного внеску за 2014-2015 роки позивач був звільнений в силу Закону №2464.
З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення від 28.12.2021 №9808/24-07-23. 
При цьому Чернігівський окружний адміністративний суд обґрунтовано підкреслив, що Закон №2464 не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.
У контексті викладеного, судова колегія зазначає, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, про що вірно вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Доказів, які б відповідали вимогам ст. ст. 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували наявність підстав для відмови у задоволенні позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.
Керуючись ст. ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
          
Суддя-доповідач                                                            В.В. Кузьменко 
Судді:                                                                                 Я.М. Василенко
                                                                                          О.В. Карпушова