УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 464/5783/18
провадження № 51 - 6340 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 квітня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 липня 2023 року,
встановив:
Завироком Сихівського районного суду м. Львова від 04 квітня 2023 року  ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст.187 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 10 місяців з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 липня 2023 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком, ОСОБА_5 , будучи особою, яка має незняту та непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, визнаний винуватим у тому, що він 15 жовтня 2018 року близько 13:00, перебуваючи на алеї біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та здійснив на неї напад, поєднаний із погрозою та застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я. Зокрема, ОСОБА_5 правою рукою з кишені своєї куртки витягнув предмет, який ззовні схожий на ніж і приставив до шиї потерпілої, погрожуючи його застосуванням, після чого схопив її за комір сорочки. Проте потерпіла ОСОБА_6 почала чинити ОСОБА_5 опір та намагалася вирватися, у зв`язку із чим ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс один удар, заздалегідь заготовленим знаряддям, ззовні схожим на ніж, в область правого передпліччя, внаслідок чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження - різану рану правого передпліччя руки, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В подальшому ОСОБА_5 зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_6 золотий ланцюжок, вагою 6 г, вартістю 6000 грн., на якому знаходився золотий кулон, вагою 4 г, вартістю 4000 грн., а всього майна потерпілої на загальну суму 10000 грн., після чого з місця події втік. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилається на незаконність оскаржуваних судових рішень відносно ОСОБА_5 , просить скасувати їх з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. 
В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що досудове розслідування проводились з порушенням норм процесуального закону, у тому числі й права ОСОБА_5 на захист. На думку захисника, оскаржуваний ним вирок обґрунтовано недопустимими доказами, а саме: протоколами пред`явлення особи для впізнання від 04 січня 2019 року та від 16 січня 2019 року та протоколом пред`явлення до впізнання речей. 
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, відповідний висновок суд, незважаючи на невизнання  ОСОБА_5 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, зробив на підставі аналізу показань, наданих у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..
Також вину засудженого підтверджено іншими зібраними у справі письмовими та речовими доказами, дослідженими судом першої інстанції, а саме даними: довідки зі служби 102 про реєстрацію повідомлення заявниці ОСОБА_6 , протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 жовтня 2018 року, протоколу огляду місця події із доданою до нього фототаблицею, висновку судово-медичної експертизи №310/18, щодо наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, протоколу обшуку, протоколу огляду предметів, протоколів пред`явлення речей до впізнання, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04 січня 2019 року за участі потерпілої, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16 січня 2019 року за участі свідка ОСОБА_8 . 
Оцінивши показання потерпілої, свідків, підтверджені іншими доказами, які досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд визнав їх достатніми для доведення винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), та з погрозою застосування такого насильства, будучи особою, яка раніше вчинила розбій.
Такий висновок, колегія суддів касаційного кримінального суду вважає правильним і таким, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у судовому рішенні судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Що стосується доводів касаційної скарги щодо недопустимості як доказу протоколів пред`явлення особи для впізнання від 04 січня та 16 січня 2019 року та протоколупред`явлення речей до впізнання,оскільки вказаніслідчі дії були проведені із  ОСОБА_5 без участі захисника та у результаті чого було порушено право засудженого на захист, то колегія суддів зазначає наступне. 
Так, приписами ч. 1 ст. 87 КПК встановлено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд звертає увагу на те, що у ст. 412 КПК законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесу» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Отже, аналізуючи вищезазначені норми кримінального процесуального закону, необхідно з`ясувати, як вказані ті чи інші порушення вплинули на законність ухваленого судом рішення, при цьому треба виходити з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 53 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд залучають захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, виключно коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе.
Системний аналіз норм КПК дає підстави для висновку, що право на захист повинно забезпечуватися особам, які набули процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або виправданого.
Проте, як вбачається з оскаржуваних рішень, слідчі дії, а саме  пред`явлення особи для впізнання були проведені до оголошення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, а нормами КПК не передбачено участі захисника за вказаних обставин.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що така процесуальна дія, як пред`явлення особи для впізнання, пов`язана з необхідністю отримання доказів, які носять об`єктивний характер, тобто таких, що не залежать від волі особи, а тому вона не може розглядатися як така, що порушує право особи зберігати мовчання. Присутність чи відсутність захисника у цьому випадку не може позначитися на змісті отриманих під час цієї слідчої дії результатів.
Таким чином, доводи касаційної скарги захисника щодо недопустимості як доказу протоколів пред`явлення особи для впізнання у зв`язку з тим, що вказані слідчі дії були проведені із ОСОБА_5 без участі захисника та у результаті чого було порушено право засудженого на захист спростовується вищенаведеним.
Дана позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2021 року (справа № 164/154/20, провадження №51-2529км21).
Згідно приписів ст. 228 КПК перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. 
Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Регламентований ст. 228 КПК порядок пред`явлення особи для впізнання, який передбачає опитування особи, яка впізнає, зокрема, про зовнішній вигляд впізнаваної особи, проводиться з метою з`ясування чи відобразилися певні риси та особливості впізнаваної особи у пам`яті особи, яка впізнає,.
З протоколів пред`явлення особи для впізнання від 04 січня 2017 року та 16 січня 2017 року вбачається, що перед проведенням цієї слідчої дії потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 вказали за якими саме ознаками зможуть впізнати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_6 . Також у протоколах зафіксовані дані за якими потерпіла та свідок впізнали обвинуваченого, що відповідає вимогам проведення такої слідчої дії як впізнання особи.
Стосовно того, що ОСОБА_5 вирізнявся серед інших осіб, пред`явлених для впізнання, то згідно з ч. 2 ст. 228 КПК особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. 
З ухвали апеляційного суду вбачається, що у ході допиту потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , такі впізнали ОСОБА_5 по рисах обличчя та його статурі, а не за одягом чи тілесним ушкодженням на обличчі. Обидві особи, які впізнавали, зазначили, що статисти при пред`явленні для впізнання були схожі між собою. Наведене спростовує твердження сторони захисту про недотримання органом досудового розслідування вимог ст. 228 КПК при проведенні цієї слідчої дії.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що протоколи пред`явлення речей не містять особливих прикмет, ознак чи їх сукупності, а тому такі мають бути визнані недопустимими доказами, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 229 КПК перед тим, як пред`явити для впізнання річ, слідчий, прокурор або захисник спочатку запитує в особи, яка впізнає, чи може вона впізнати цю річ, опитує про ознаки цієї речі і обставини, за яких вона цю річ бачила, про що складається протокол. 
Тобто ключовим завданням вказаної слідчої дії є ідентифікація певної речі як тієї, яка стала предметом злочинного посягання, або ж за допомогою якої можна встановити ті чи інші обставини вчинення певного кримінального правопорушення.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що така слідча дія як пред`явлення речей для впізнання була проведена за участю потерпілої ОСОБА_6 , про що складено  протоколи пред`явлення речей для впізнання від 19 лютого 2019 року.
В ході зазначених слідчих дій потерпіла впізнала речі, які було знайдено під час проведення обшуку в обвинуваченого, вказала ознаки, за якими їх упізнала (кепку під биркою №3 чорного кольору, формою картуза та тканиною; окуляри чорного кольору, формою оправи та квадратним виступом на переніссі), про що за правилами ст. 104 КПК було складено відповідні протоколи, а тому колегія суддів констатує, що ті завдання, які орган досудового розслідування поставив перед собою, обравши проведення пред`явлення речей для впізнання як одну із слідчих дій задля формування доказової бази, було виконано.
 
Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень КПК під час проведення пред`явлення речей для впізнання, як про це зазначає захисник у своїй касаційній скарзі.
Суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника та дав на них відповіді. Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Вважати їх необґрунтованими чи сумнівними підстав немає. 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Викладені у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 доводи є майже аналогічними тим, що наведені в апеляційних скаргах сторони захисту, вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність порушень вимог КПК при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в суді першої інстанції. З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.
Суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 квітня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 липня 2023 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                          ОСОБА_3