ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" листопада 2023 р.           Справа№ 910/13970/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Станіка С.Р. 
          Тищенко О.В. 

Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22 (суддя  Курдельчука І.Д., повний текст складено та підписано 11.04.2023) 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 

до Державної установи "Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України" 

про стягнення 180 981,87 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України» про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату за договором постачання природного газу на обмежений період /з 01.11.2021 по 31.03.2022/ у розмірі 102 937,22 грн, 3 % річних - 8 805,06 грн, інфляційні втрати - 69 239,59 грн за період прострочення з 03.05.2022 по 27.09.2022.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за угодою в частині своєчасного і повного розрахунку .
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до Державної установі «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України» про стягнення 180 981,87 грн відмовлено повністю. Судові витрати залишено за позивачем.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що оскільки відповідач здійснив оплату у визначений Договорами строк, не допустивши прострочення, то відсутні підстави для нарахування та стягнення 3 % річних, інфляційних втрат і пені.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»  звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить  рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача у справі.
Скаржник вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги:
- судом належним чином не досліджено факт укладання типового договору, не взято до уваги обов`язковість та імперативність постанов НКРЕКП, не з`ясовано обставин, за яких відповідач надав свою редакцію типового договору; 
- судом порушено норми процесуального права, а саме - не досліджено належним чином докази.
09.08.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3026/23 від 14.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Тищенко О.В.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/13970/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 14.08.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/13970/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.
23.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/13970/22.
Ухвалою  Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.
12.09.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22, розгляд якої ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
04.10.2023 до канцелярії суду від Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, яку просить суд залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишити без змін. 
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу:
- твердження щодо невизнання позивачем факту підписання договорів №57/2022 та №58/2022 не відповідають дійсності, оскільки такі договори підписані повноважною особою позивача та засвідчені печаткою, а оскільки відповідач є бюджетною установою, то такі договори могли бути укладені лише в результаті конкурсної процедури публічних закупівель;
- відповідач заперечує отримання від позивача актів приймання - передачі, які додані до відповіді на відзив як додатки, а в матеріалах справи відсутні докази їх належного надіслання;
- доводи скаржника про проведення спрощеної процедури закупівлі та необхідності застосування п. 2 ч. 7 статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» відповідач заперечує та наголошує, що він є одержувачем бюджетних коштів, а тому застосуванню підлягають п. 1,2 ч. 1 статті 3, п. 3 ч. 1 статті 2 вказаного Закону з огляду на суму договорів.
Відповідно до ч. ч. 1, 3   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3   ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу.
За результатами державного конкурсу та відповідно до  розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р  позивача визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.
Постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (пункт 26 частини першої  статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»).
26.10.2021 набула чинності  Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 №809 і від 9 грудня 2020 № 1236»  (далі - Постанова КМУ №1102).
Пунктом 2 Постанови КМУ №1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 бюджетними установами (в значенні  Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.
У відповідності до положень пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі дані скриньки g_mail_plr.
Разом з цим, відповідач є бюджетною установою у розумінні  Бюджетного кодексу України.
Позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем у спірному періоді (листопад 2021 року по березень 2022) автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - позивача, і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.
Позивач вказує, що ним було поставлено відповідачу газ, вартість якого була оплачена з простроченням, а саме 28.09.2022.
Враховуючи прострочення оплати, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 102    937,22 пені, 8    805,06 грн 3 % річних та 69    239,59 грн інфляційних втрат.
У свою чергу, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на укладення 14.06.2022 типових договорів постачання природного газу постачальником «останньої надії» № 57/2022 і № 58/2022 (далі - Договори); отримання актів від позивача лише 09.09.2022 та оплату їх у визначений Договорами строк.
Після отримання 09.09.2022 актів приймання-передачі природного газу було здійснено оплату в т.ч. і за період вказаний в актах від 01.02.2022 №1725 на суму 197    807,30 грн; від 01.03.2022 №3894 на суму 151    824,30 грн; від 01.04.2022 №5701 на суму 234    181,42 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої  статті 509 Цивільного кодексу України   зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до  статті 655 ЦК України  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до пункту 3 глави 1 Правил постачання природного газу постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.
У пункті 5 глави 1 Правил постачання природного газу зазначено, що діючий постачальник - постачальник природного газу, до Реєстру споживачів якого включений cпоживач у відповідному періоді постачання; новий постачальник - постачальник природного газу, з яким споживач, що має діючого постачальника, уклав договір постачання природного газу та який буде здійснювати постачання природного газу у періоді, наступному після періоду постачання природного газу діючим постачальником; реєстр споживачів постачальника - перелік споживачів, які в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку закріплені в інформаційній платформі Оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді.
Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами (частина перша  статті 12 Закону України «Про ринок природного газу»).
Відповідно до частини третьої  статті 12 Закону України «Про ринок природного газу»  права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і  Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Відповідно до підпункту 19 пункту 1  статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»  оператор газотранспортної системи - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).
Як встановлено судом, сторонами Договору були укладені в результаті процедури закупівлі, проведеної у відповідності до вимог  Закону України «Про публічні закупівлі».
Відповідно до умов Договорів термін надання послуг визначено позивачем і відповідачем з 01 січня до 28.02.2022 (Договір №57/2022) та з 01.03.2022 до 31.03.2022 (Договір №58/2022).
Зі змісту умов Договорів вбачається, що сторони узгодили, що оплата за спожитий газ здійснюється на підставі актів приймання-передачі природного газу до 20 числа місяця, наступного за газовим місяцем (місяцем поставки газу).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав від позивача 09.09.2022 такі акти приймання-передачі природного газу: від 01.02.2022 №1725 на суму 197    807,30 грн; від 01.03.2022 №3894 на суму 151    824,30 грн; від 01.04.2022 №5701 на суму 234    181,42 грн.
Водночас у Акті включено і попередній період - листопад - грудень 2021 року.
Належних доказів вручення / надсилання Актів за такий період раніше від 09.09.2022 матеріали справи не містять, а доказів протилежного суду не подано.
Отже, враховуючи умови укладених позивачем і відповідачем Договорів лише після отримання вказаних актів (09.09.2022) у відповідача виникло зобов`язання здійснити оплату спожитого газу.
На виконання умов Договорів у визначений сторонами строк, відповідач 28.09.2022 оплатив позивачу отриманий за вказаними вище актами природний газ.
Відповідно до  статті 193 Господарського кодексу України  (далі -  ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зазначене також кореспондується з положеннями статей  525,  526 ЦК України.
Стаття 629 ЦК України  передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до  статті 610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 3 частини першої  статті 611 ЦК України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За викладених вище встановлених обставин, оскільки відповідач здійснив оплату у визначений Договорами строк, не допустивши прострочення, то як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутні підстави для нарахування та стягнення 3 % річних, інфляційних втрат і пені, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Сторони врегульовують правовідносин згідно Договорів №57/2022 і №58/2022.
Укладення договору газопостачання, зокрема бюджетною установою, як споживачем, є обов`язком з метою врегулювання взаємних прав та обов`язків, забезпечення надійного та безперебійного постачання обсягів теплової енергії відповідно до погоджених умов та законодавства.
Укладення спірного договору є обов`язковим для сторін на підставі закону.
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.
Як правильно зазначив суд першої інстанції - невизнання позивачем Договорів №57/2022 і №58/2022, в т.ч. і з підстав зміненого на його думку змісту договорів, суперечить його попередній поведінці, оскільки договори укладені за результатами проведених процедур закупівлі, договори оприлюднені в системі, оригінали з відповідними підписами уповноважених осіб та відбитками печаток юридичних осіб сторін договору оглянуті судом.      
Крім того, щодо договорів приєднання слід зазначити наступне.
Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про те, що в силу приписів ст.3, 43 Закону України «Про державні закупівлі» договір приєднання є нікчемним, якщо він укладений бюджетною установою до/без проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі.
У свою чергу позивач вважає, що у даному випадку підлягають застосуванню п. 2 ч. 7 статті 3 Закону України «Про державні закупівлі».
Однак, виходячи з положень ст.3, 43 Закону України «Про державні закупівлі», з огляду на те, що відповідач є бюджетною установою у розумінні  Бюджетного кодексу України та аналізуючи умови договору, зокрема ціну, судова колегія відхиляє доводи скаржника про проведення спрощеної процедури закупівлі та необхідності застосування п. 2 ч. 7 статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Доводи скаржника про порушення судом норм процесуального права, що на його думку, полягало в неповному дослідженні судом першої інстанції доказів, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку на підставі наявних у справі доказів у їх сукупності, висновки суду є вмотивованими, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22.  
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3  ст. 13 Господарського процесуального кодексу України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22- залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/13970/22 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи № 910/13970/22 повернути до суду першої інстанції.
          Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                С.Р. Станік

                                                                                О.В. Тищенко