ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 127/32099/19
провадження № 51-3212 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                              ОСОБА_1 ,
суддів                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                  ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
захисників                                 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , 
засуджених                               ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника 
ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 в інтересах засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на вирок Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12019020020001292, за обвинуваченням
ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
ОСОБА_10 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниці, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: 
   АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2022 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 
1 700 гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на його користь 1 900 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, 
2 000 грн моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 10 000 гривень.
Цим же вироком ОСОБА_10 визнано невинуватим та виправдано за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. 
Цивільний позов ОСОБА_11 в частині позовних вимог до ОСОБА_10 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Вироком Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2023 року вирок місцевого суду скасовано та ухвалено новий вирок, яким: 
ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі п. 3 ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 08 листопада 2019 року по 19 грудня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку суду апеляційної інстанції до виконання.
ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі п. 3 ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 жовтня 2019 року по 01 листопада 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку суду апеляційної інстанції до виконання.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_11 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, 10 червня 2019 року, приблизно о 20 год, 
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на прохання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_15 прибирали на огородженій території у 
АДРЕСА_3 та палили багаття. ОСОБА_11 , який проживав поряд за адресою: АДРЕСА_4 , підійшов та попросив припинити палити вогнище, оскільки дим прямував у напрямку житлових будинків, що створює незручності йому, сім`ї та мешканцям, які там проживають, однак його прохання було залишено без реагування.
В подальшому, в цей же день, близько 20 год 20 хв., ОСОБА_11 разом із своїм сином ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , катаючись на велосипедах, вирішив знову під`їхати та попросити припинити палити вогнище.
Від воріт огородженої території у АДРЕСА_3 , їм на зустріч вийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, та використовуючи малозначний привід, а саме зауваження ОСОБА_11 щодо припинення паління багаття, в присутності малолітнього ОСОБА_16 , виражаючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, прагнучи самоствердитися за рахунок приниження іншої особи, вчинили грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю за наступних обставин.
ОСОБА_9 почав одразу ображати ОСОБА_11 , грубо висловлюючись на його адресу, на зауваження останнього припинити палити багаття, наніс кулаками обох рук близько 10 ударів, із яких 2 рази влучив по обличчю ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_10 тримав ОСОБА_11 за тулуб та руки, щоб останній не міг опиратися ОСОБА_9 .
Малолітній син потерпілого - ОСОБА_16 схопив батька за ногу та перебуваючи у стресовій ситуації, злякавшись, почав плакати та просити обвинувачених не бити потерпілого. ОСОБА_11 нахилився над сином, щоб попередити можливість нанесення йому тілесних ушкоджень. Незважаючи на це, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжили наносити удари кулаками рук та ногами по голові, тулубу та ногах потерпілого.
Тоді ОСОБА_11 відштовхнув від себе сина, щоб убезпечити його від випадкового отримання тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повалили ОСОБА_11 на землю та продовжили наносити йому удари ногами по тулубу та голові.
В подальшому потерпілий зміг піднятися на ноги та відштовхнувши від себе ОСОБА_9 , підбіг до свого сина та вони на велосипедах втекли.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає щодо відсутності об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки ОСОБА_10 не вчиняв грубого порушення громадського порядку, не проявляв зневагу до існуючих в суспільстві правил поведінки, не демонстрував власну зверхність над іншими, а із самого початку не втручався у сварку, перебуваючи за кілька метрів від ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , не наносив тілесні ушкодження останньому, про що вказують свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а навпаки під час конфлікту намагався стати між потерпілим та ОСОБА_9 , щоб уникнути фізичного контакту між ними.
Стверджує, що апеляційний суд не врахував показання потерпілого, який безпосередньо вказаним судом не допитувався, а досліджений в судовому засіданні технічний запис був поганої якості (частину показань не було чути взагалі). Так, ОСОБА_11 в суді першої інстанції на запитання захисника неодноразово відповідав, що жодних претензій до ОСОБА_10 не має, останній не наносив йому тілесних ушкоджень, а конфлікт відбувався між ним та 
ОСОБА_9 . 
Зазначає, що ОСОБА_10 одружений, має роботу, утримує малолітню дитину та дружину, позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується відповідними документами, доданими до скарги, а також матеріалами справи, не становить небезпеки для суспільства та оточуючих, ніколи не притягувався до відповідальності. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 , просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, стверджує, що в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки між 
ОСОБА_11 та ОСОБА_9 тривалий час були неприязні відносини через систематичні дії потерпілого: постійні скарги, в тому числі і в органи прокуратури на ОСОБА_9 та його батька з різних приводів, як вирубування дерев на власній ділянці, розчистка території, тощо, тому дії ОСОБА_9 щодо заподіяння тілесних ушкоджень не були спрямовані на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства. Приводом для конфлікту із потерпілим стали саме неприязнені відносини останнього з ОСОБА_9 . Крім цього, конфлікт не носив тривалого характеру, про що стверджують як обвинувачені, так і очевидці події, все відбувалось не у громадському місці, а на приватній огородженій земельній ділянці, що узгоджується із показаннями свідків. Вважає, що покарання у вигляді обмеження волі є надто суворим, та апеляційним судом не обговорювалось питання звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі  ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. Стверджує, що ОСОБА_9 не є небезпечним злочинцем, має сім`ю, роботу, неповнолітню дитину та батьків пенсіонерів, позитивно характеризується за місцем проживання, що вказує на можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням. 
У касаційних скаргахзахисник ОСОБА_6 , що діє в інтересах засуджених ОСОБА_9 та  ОСОБА_10 , просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що перекваліфікація судом першої інстанції дій ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України є обґрунтованою, оскільки тілесні ушкодження були заподіяні лише одній особі, засуджений не протиставляв себе іншим членам суспільства, не вчиняв жодних протиправних дій щодо інших осіб, в його діях не було встановлено ознак виняткового цинізму чи особливої зухвалості та мотиву явної неповаги до суспільства. 
На думку захисника, стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявності у діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки суперечливих показів потерпілого ОСОБА_16 недостатньо для визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, усі свідки даної події, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 заперечили участь ОСОБА_10 у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому.
Також, в порушення вимог ст. 23, ч. 1 ст. 94 КПК України, суд апеляційної інстанції безпосередньо не дослідив показання свідків ОСОБА_13 ,  ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , обмежившись лише прослуховуванням звукозаписів їх показань, переоцінив покази вказаних свідків та поклав їх в обґрунтування винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 296 КК України, що згідно положень ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування вироку апеляційного суду та узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду.  
Вважає, що суд апеляційної інстанції помилково посилався на ст. 20 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та Наказ № 76 Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», а також на адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних про притягнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до вказаної відповідальності.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисники  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , а також засуджені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтримали касаційні скарги.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційних скарг, просив оскаржуване судове рішення залишити без зміни.
Від представника потерпілого адвоката ОСОБА_18 надійшло клопотання про проведення касаційного розгляду за його відсутності та відсутності потерпілого ОСОБА_11 . 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, при  цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та  процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, які не було встановлено в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Таким чином, касаційний суд не перевіряє оскаржуване судове рішення у частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки є судом права, а не факту.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до статей 404, 407, 420 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням ст. 409 КПК України.
Вирішуючи питання про зміну або скасування вироку суду першої інстанції, апеляційний суд має враховувати приписи статей 408, 420 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вказаному вироку зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_10  було пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 296 КК України - хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб. 
Як зазначено у вироку, за результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки мотивом дій обвинуваченого були його особисте неприязне ставлення до потерпілого та бажання завдати йому тілесних ушкоджень, а ОСОБА_10 виправдано за недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд, переглянувши вказане кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого адвоката ОСОБА_18 та прокурора, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.  
Разом з тим, колегія суддів вважає такі висновки апеляційного суду передчасними з наступних підстав.
Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
Для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
Тобто, для правильної кваліфікації злочинних дій особи необхідно ретельно проаналізувати склад вчиненого злочину і виявити його елементи та всі обставини кримінального провадження. 
Разом з тим, перевіряючи в апеляційному порядку вирок місцевого суду, суд апеляційної інстанції не проаналізував фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, не перевірив та не дослідив всі докази, надані стороною обвинувачення, натомість, мотивуючи незгоду з рішенням суду першої інстанції, обмежився лише частковим дослідженням доказів та цитуванням змісту постанови Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 442/66/16-к, не врахувавши при цьому постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к (провадження № 13-28кс19)
Так, колегія суддів не може погодитися із висновком суду апеляційної інстанції щодо обґрунтування причетності ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки мотивування судового рішення в цій частині зводиться лише до того, що оскільки тілесні ушкодження отримав лише ОСОБА_11 , який згідно з показаннями обвинувачених зростом значно вищий за ОСОБА_9 та крупніший, тому ОСОБА_10 також причетний до побиття потерпілого. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, керуючись ч. 11 ст. 615 КПК України, апеляційний суд витребував технічний запис судового засідання суду першої інстанції та дослідив показання потерпілого ОСОБА_11 , який перебуває в лавах ЗСУ, а також свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , щодо яких не виконано ухвалу про привід в судове засідання.
Разом з тим, з технічних записів судових засідань колегією суддів встановлено, що судом апеляційної інстанції взагалі не з`ясовувались причини не виконання ухвали суду про привід вказаних свідків та в матеріалах кримінального провадження 
відсутні будь-які дані щодо зазначеного, що свідчить про порушення вказаним судом вимог статей 23, 94 КПК України.
Крім цього, суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення посилався на показання свідка ОСОБА_19 , який зазначав, що не був безпосереднім очевидцем конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , при цьому останній раніше кілька разів конфліктував із його сином з приводу господарської діяльності на вказаній земельній ділянці. Вказані показання свідка апеляційним судом залишені поза увагою, без надання відповідної правової оцінки.
Колегія суддів вважає слушними доводи касаційних скарг сторони захисту щодо безпідставного посилання суду апеляційної інстанції в обґрунтування наявності у діях обвинувачених мотиву явної неповаги до суспільства на ст. 20 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та Наказ № 76 Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», а також на адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, оскільки вказані нормативні акти не мають значення для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за вказаною нормою закону.
На думку Суду, допущені судом апеляційної інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно положень ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили вказаному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для його скасування і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.  
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку щодо винуватості  ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.  
Колегія суддів не перевіряє інші доводи касаційних скарг, оскільки вони пов`язані з оцінкою доказів, що необхідно здійснити суду апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати зазначене, дослідити обставини, які мають правове значення, ретельно перевірити доводи апеляційних скарг представника потерпілого адвоката ОСОБА_18 та прокурора, оцінити докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином вмотивоване судове рішення відповідно до вимог статей 370, 419 КПК України.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2023 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                  ОСОБА_3