КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110, тел./факс 0 (44) 284 15 77 
e-mail: inbox@kas.gov.ua, inbox@kia.court.gov.ua, web: kas.gov.ua, код ЄДРПОУ 42258617

Унікальний номер справи № 752/25425/17 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2918/2023	Головуючий у суді першої інстанції - Колдіна О.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
19 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                Нежура В.А.,
судді                                     Верланов С.М., Невідома Т.О.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від       20 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просило: стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.12.2014 у розмірі 17 064,23 грн. та судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 05.12.2014 ОСОБА_1 підписав з банком Анкету-заяву, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого станом на 18.10.2017 утворилася заборгованість у розмірі 17 064,23 грн.
Також, зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір.
При цьому, вказує, що, враховуючи положення п.п. 2.1.1.12.6, 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», підписання відповідачем договору від 04.11.2014 є його прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.
Але, в порушення умов договору та положень ст.ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконував та станом на 18.10.2017 мала заборгованість за договором у загальному розмірі 17 064,23 грн., з яких: 7 013,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3 663,80 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 5 098,54 грн. - нараховано пені; та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - фіксована частина; 788,77 грн. - процентна складова. (а.с. 1-6).
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2018 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 775,46 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 48-52).
15.01.2020 ОСОБА_1 подано заяву про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2018.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2020 заяву відповідача задоволено. Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2018 скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 92-94).
26.06.2020 ОСОБА_1 було подано зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним, який на підставі ухвали суду від 27.07.2020 прийнятий судом в провадження та об`єднаний з первісним позовом.
Позовні вимоги за зустрічним позовом також обґрунтовані тим, що наміру укладати кредитний договір у відділенні банку у відповідача не було, а працівник банку не ознайомив відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг. Зазначає, що банк в самостійному порядку без волевиявлення відповідача встановив кредитний ліміт в розмірі 7 000,00 грн. Просив суд визнати кредитний договір від 05.12.2020 недійсним (т. 1 а.с. 155-158).
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2021 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 013,12 грн, судовий збір в розмірі 657,57 грн. В іншій частині вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним відмовлено (т. 2 а.с. 45-52).
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення у задоволеній частині та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні позовних вимог зустрічного позову у повному обсязі. Вказує, що банком, без згоди відповідача було встановлено кредитний ліміт, спочатку у розмірі 500,00 грн, а в подальшому було змінено на 7 000,00 грн. Отже при користуванні банківською карткою, відповідачем було виявлено безпідставне стягнення грошових коштів у розмірі 9 416,52 грн, які у розрахунку зазначено як «відсотки», «пеня» за користування кредитними коштами. З огляду на те, що банком не було роз`яснено Умови та Правила, та Тарифи, на момент підписання анкети-заяви, тому просить визнати ніби-то укладений кредитний договір від 05.12.2014 недійсним (т. 2 а.с. 57-66).
22.08.2022 АТ КБ «ПриватБанк» подано письмові пояснення, у яких зазначено, що в матеріалах справи міститься виписка з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже, отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із наданої виписки вбачається рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, баланс станом на дату укладання договору , всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операцій та чітким визначенням проведеної операції, зазначення суми на балансі рахунку після проведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростовано, контр розрахунок не надано, судово-економічні експертизи по справі не призначались.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами 05.12.2014, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано ксерокопію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, ІПН, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, розмір щомісячної заробітної плати, тощо. Разом із тим, із даного документу можна встановити, що у ньому зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України та підписи.
У заяві зазначено, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.
До заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 18.10.2017 становить 17 064,23 грн., з яких: 7 013,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3 663,80 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 5 098,54 грн. - нараховано пені; та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - фіксована частина; 788,77 грн. - процентна складова.
Так, згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
З наданої анкети-заяви вбачається, що вона заповнена машинописним способом із зазначенням інформації про персональні та контактні дані            ОСОБА_1 , а також останнім проставлено підпис під текстом у розділі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я».
Зазначений розділ передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток (картка «Універсальна», картка класа Gold, ідентифікація з паспортом, зарплатна картка, пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка), а також суму бажаного кредитного ліміту.
З наданої Анкети-заяви розділу «Прошу надати мені перелічені нижче послуги» не вбачається яку саме картку виявив бажання отримати відповідач, оскільки навпроти запропонованих видів карток не стоїть жодної відмітки.
Однак, з наданої банком виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами, зокрема здійснював перекази коштів на інші картки, оплачував товари та послуги, знімав готівкові кошти в банкоматі, поповнював мобільний рахунок, при цьому заборгованість, яка виникла у зв`язку із користуванням кредитними коштами, погашалася частково.
Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.
Відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано альтернативного розрахунку, який би спростував наявність заборгованості за отриманим кредитом.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.12.2014, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Окрім зазначеного, слід звернути увагу на те, що у заяві позичальника ОСОБА_1 від 05.12.2014 процентна ставка не зазначена (т. 1 а. с. 10).
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення відсотків за кредитним договором від 05.12.2017, оскільки у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.12.2014) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04.12.2017), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Із матеріалів справи вбачається, що у заяві не зазначений вид платіжної картки, яку видано відповідачу, що позбавляє можливості визначити, як належний доказ, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містять різні тарифи, в залежності від виду кредитної картки, виданої позичальнику.
Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження погодження з відповідачем розміру пені та штрафів при укладенні договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 5 098,54 грн, а також, 500, 00 грн. - фіксована частина; 788,77 грн. - процентна складова задоволенню не підлягають.
При вирішені даної справи апеляційний суд, в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, зроблений у постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019, згідно якого витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 013,12 грн та судовий збір у розмірі 657,57 грн.
Щодо зустрічної позовної вимоги про визнання кредитного договору від 05.12.2014 недійсним, то слід зазначити наступне.
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст.. 230 ЦК України позивач зобов`язаний довести правову та фактичні підстави своїх позовних вимог.
Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 погодився з метою його використання та встановленими умовами, отриманням кредиту у національній валюті України, яку, в подальшому, погашав протягом тривалого часу, та не звертався до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляв жодних претензій з приводу того, що йому незрозумілі умови кредитного договору.
Тому, доводи апеляційної скарги про необхідність визнання недійсним кредитного договору в цілому, безпідставні, оскільки під час розгляду справи апеляційному суду не надано доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору він без заперечень отримав кредитні кошти, тривалий час виконував свої зобов`язання з повернення цих коштів.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у разі ненадання інформації, передбаченої статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.
Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову.
Посилання апелянта на безпідставне списання грошових коштів є недоведеним з огляду на те, що із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, частково їх погашав, і знову користувався кредитними коштами, що призвело до встановленої заборгованості.
У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 3569/1635/16-ц зроблено висновок про те, що висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також, про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.
Також, у постанові Верховного Суду від 28.03.2019 у справі № 428/2873/17 зазначено, що підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківських послуг і кредитного договору; приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком; саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.
За таких обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про часткове задоволення первісного позову, та відмову у задоволенні зустрічного позову.
З огляду на вищевикладене та керуючись ст. 375 ЦПК України, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині, в справі не виявлено, апеляційний суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            С.М. Верланов
 
                                                                                                       Т.О. Невідома