ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 р.	Справа № 820/1999/17	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2017, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.11.17 року по справі № 820/1999/17
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Генерального штабу Збройних Сил України ,          Міністерства оборони України                  
          про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Генерального штабу Збройних Сил України при виданні спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 19.09.2016 №Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році" (Директиви-2), яка не відповідає чинному законодавству за процедурою видання та у частині введення в дію Переліку змін до штату ВЮФ НЮУ №17/229 від 31.08.2017, що призвело до незаконного значного витрачання бюджетних коштів на утримання зайвих посад науково-педагогічного складу у штаті військово-юридичного факультету НЮУ;
- зобов`язати відповідачів скасувати спільну Директиву Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 19.09.2016 №Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році" (Директиви-2) в частині введення в дію Переліку змін до штату ВЮФ НЮУ.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувана директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 19.09.2016 №Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році" не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 № 1134 та спільного наказу Міноборони України та МОН України від 26.07.2013 № 521/1041. У зв`язку із тим, що вказана директива суперечить діючому законодавству, позивач просив її скасувати.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2017 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не досліджено всі обставини справи та обгрунтування позову, оскільки судовий розгляд мав формальний характер.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Міністерство оборони України зазначає, що спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15дск передбачено внесення змін до штату Факультету №17/229-51 (01), якими передбачалося збільшення чисельності постійного особового складу на 10 осіб, в тому числі: на 9 осіб офіцерського складу та 1 особу рядового складу. Оскаржуваною директивою від 19.09.2016 №Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році" продовжено строки проведення вищезгаданого організаційного заходу на Факультеті до 30 листопада 2016 року, у зв`язку з чим Наказом № 243 вищезгаданий Перелік у відповідності до Директив № 15 та № 17 був введений в дію з 30 листопада 2016 року. Оскаржувана директива прийнята відповідачами у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим, підстави для задоволення позову відсутні. Також відповідач зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм права,  а подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15дск передбачено внесення змін до штату військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 17/229-51 (01), яким передбачалося збільшення чисельності постійного особового складу на 10 осіб, в тому числі: на 9 осіб офіцерського складу та 1 особу рядового складу.
Зазначена спільна директива надіслана до військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого листом Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України від 17.08.2016 № 404/1/552, який отримано за вх. № 498 від 31.08.2016.
На виконання вимог вказаної спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15дск затверджено Перелік змін до штату військово-юридичного факультету Університету №17/229-51 (01) з урахуванням збільшення чисельності постійного особового складу.
Зазначений перелік надіслано до військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого листом Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України від 30.08.2016 № 404/1/704.
На виконання вимог вказаних службових документів органів військового управління наказом начальника військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 31.08.2016 № 46 "Про оголошення конкурсу на заміщення посад командування, науково-педагогічних працівників у військово-юридичному факультеті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого" оголошено відповідний конкурс з терміном подачі документів для військовослужбовців, які виявили бажання взяти участь у конкурсі - до 20 жовтня 2016 року.
Оголошення про конкурс опубліковано в центральному друкованому засобі масової інформації Міністерства оборони України - газеті "Народна армія" (№ 37 (5466) за 22.09.2016), а також на офіційному веб-сайті Міністерства оборони України, в тому числі на заміщення посад начальника кафедри військового управління та права та начальника кафедри загальновійськових дисциплін, які у відповідності до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15дск вводилися до штату військово-юридичного факультету.
Згідно з наказом начальника військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 31.08.2016 № 46 "Про оголошення конкурсу на заміщення посад командування, науково-педагогічних працівників у військово-юридичному факультеті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого" та оголошенням в ЗМІ, конкурс оголошено на посади офіцерського складу, як введені спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15дск та Переліком змін до штату військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 17/229-51 (01), та ті, які протягом тривалого часу були вакантними.
Матеріалами справи встановлено, що спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 19.09.2016 № Д-322/1/17дск (Директива № 17), згідно з якою строки проведення організаційних заходів на Факультеті продовжувалися до 30 листопада 2016 року, у зв`язку з чим Наказом № 242-вищезгаданий Перелік у відповідності до Директив № 15 та № 17 був введений в дію з 30 листопада 2016 року.
Позивач, не погоджуючись із вказаною директивою від 19.09.2016 № Д-322/1/17дск (Директива № 17) зазначає, що нею змінено не тільки строки проведення конкурсу, а підстави, у звязку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
ОСОБА_1 прийняв участь у конкурсі на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - начальника кафедри військового управління та права та начальника кафедри загальновійськових дисциплін.
Матеріалами справи підтверджено, що процедура та рішення, що прийняте за результатами проведеного конкурсу вже були предметом розгляду у адміністративній справі №820/6625/16.
Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 по справі № 820/6625/16, встановлено законність дій Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого під час проведення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників військово-юридичного факультету, який відбувся 03 листопада 2016 року на засіданні вченої ради Університету. Таким чином судом підтверджено, що і строки проведення конкурсу на засіданні вченої ради Університету 03 листопада 2016 року відповідали строкам проведення організаційних заходів на Факультеті, які визначені директивами № 15 та № 17 до 30 листопада 2016 року.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. якщо інше не встановлено законом.
Так, Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2012 №777 затверджено Інструкцію з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин.
Пунктом 1.1. зазначеної Інструкції передбачено, що ця Інструкція встановлює загальні вимоги щодо документування управлінської інформації та організації роботи з документами в апараті Міністерства оборони України та в Генеральному штабі Збройних Сил України  незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням.
Дія цієї Інструкції поширюється на: департаменти, головну інспекцію, управління, окремі відділи, сектори апарату Міністерства оборони, діяльність яких спрямовує, координує та контролює керівництво Міністерства оборони, а також постійні, тимчасові, консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи Міністерства оборони; структурні підрозділи Генерального штабу та органи військового управління, безпосередньо йому підпорядковані.
Згідно з пунктом 1.3 вищевказаної Інструкції порядок організації електронного документообігу з застосуванням електронного цифрового підпису, роботи з електронними документами в Міністерстві оборони та Генеральному штабі визначається спеціальними нормативно-правовими актами. Порядок підготовки, подання на підпис, реєстрації, видання та розсилки (доведення) та зберігання розпорядчих документів визначається окремими нормативно-правовими актами та актами Міністерства оборони і Генерального штабу.
Відповідно до пункту 2.1.1 Інструкції з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, документування управлінської інформації полягає у створенні документів, у яких фіксується, з дотриманням установлених правил, інформація про управлінські дії.
Міністр оборони України в межах повноважень, на основі та на виконання Конституції України та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази та доручення, обов`язкові для виконання всіма посадовими особами Міністерства оборони та Збройних Сил України.
Начальник Генерального штабу – Головнокомандувач Збройних Сил України в межах повноважень видає накази, директиви, здійснює розгляд документів за відповідними напрямами діяльності з наданням доручень заступникам начальника Генерального штабу Збройних Сил України, керівникам структурних підрозділів Генерального штабу з конкретними особистими вказівками і завданнями щодо змісту та структури документа, шляхів вирішення порушених питань і встановленням термінів виконання. Начальник Генерального штабу – Головнокомандувач Збройних Сил України та його заступники мають право звертатися в робочому порядку до керівників структурних підрозділів, незалежно від підпорядкування, для одержання інформації та документів, необхідних для їх роботи. Керівники структурних підрозділів інформують свого безпосереднього начальника про отримане завдання.
Відповідно до абзацу 3 підпункту 2.1.4 вищевказаної Інструкції в апараті Міністерства оборони та в Генеральному штабі використовуються такі види службових документів (далі – документи): наказ, директива, розпорядження, доручення, резолюція, рішення, протокол, положення, порадник, інструкція, правила, план, звіт, доповідь, донесення, довіреність (доручення), акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, заявка, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток та інші розроблені в установленому порядку документи.
Абзацом 5 підпункту 2.1.4 вищевказаної Інструкції з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України передбачено, що директива – це вид розпорядчого документа, який видається органом військового управління з метою забезпечення виконання прийнятого його керівником рішення щодо підготовки та ведення бойових дій, питань бойової і мобілізаційної готовності, всебічного забезпечення військ (сил), організації бойової, оперативної, мобілізаційної підготовки, навчання, виховання, штатної організації та з інших питань життєдіяльності Міністерства оборони та Збройних Сил України. Видання директив застосовується, головним чином, у системі керівництва Збройними Силами України. Як правило, вони видаються з проблемних питань, які потребують більш детального вивчення та опрацювання у Збройних Силах України з подальшим виданням відповідних наказів.
Відповідно до витягу із спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 19.09.2016 № Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2016 році" змінено лише строки проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2016 році, у зв`язку із чим посилання позивача на порушення вимог наказу МОУ та МОН від 26.07.2013 "Про затвердження Типових нормативів для розробки штатів (штатних розписів) вищих військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів та військових ліцеїв" є необґрунтованим.
З урахування наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спільна директива від 19.09.2016 № Д-322/1/17дск (Директива № 17) винесена Міністерством оборони України та Генеральним штабом Збройних Сил України у межах їх повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства.
Також слід зазначити, що будь-яких обмежень щодо часу та кількості винесення директив Міністерством оборони України та Генеральним штабом Збройних Сил України діючим законодавством не встановлено, а отже доводи позивача, що відповідачі не мали права виносити вказану директиву є необґрунтованим.
Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача на висновки аудиторського звіту від 23.06.2017 за № 234/1/31/41 проведеного північно - східним територіальним управління внутрішнього аудиту, яким зафіксовано неефективнісь управлінського рішення щодо утримання зайвих 9.15 посад науково-педагогічного складу за період з 01.12.2016 по 30.04.2017, внаслідок чого неефективно використані бюджетні кошти на загальну суму 727333,01 грн, оскільки аудиторський звіт згідно п.6.17 глави 6 розділу 3 Стандартів внутрішнього аудиту є документом, складеним за результатами внутрішнього аудиту, який містить відомості про хід внутрішнього аудиту, стан систем внутрішнього контролю, аудиторський висновок. До аудиторського звіту додаються рекомендації щодо удосконалення діяльності установи залежно від характеру виявлених проблем.
Тобто, самі по собі висновки вищезазначеного аудиторського звіту не підтверджують жодних обставин які є предметом розгляду, оскільки ними не встановлено протиправність дій відповідачів в спірних правовідносинах.
Частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).
За змістом частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Аналізуючи наведені норми та висновок Конституційного Суду України, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи. Крім цього, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли стались зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах. Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
З урахуванням наведеного, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, однак оспорювані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Колегія суддів зазначає, що позивач не зазначив, чим оскаржувана Директива №17 від 19.09.2017 порушує його права, посилання та те, що оскаржуване рішення призвело, як на його думку, до витрачання бюджетних коштів є необґрунтованим, оскільки   ОСОБА_1 не зазначив, як винесена директива безпосередньо порушує саме його права та інтереси, водночас судом першої та апеляційної інстанції таких обставин не встановлено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормавтиних акті, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про законність дій відповідачів при виданні спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 19.09.2016 №Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році".
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2017 по справі № 820/1999/17  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    С.С. Рєзнікова   	
Повний текст постанови складено  16.10.2023 року