УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 484/3366/22
провадження № 51-3426 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого        ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 січня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року щодо останнього, 
встановив:
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 січня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 
13 вересня 2023 року, ОСОБА_5 засуджено за ст. 348 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за наступних обставин.
11 серпня 2022 року, о 08 год, поліцейські ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заступили на добове чергування згідно графіку чергувань.
Виконуючи свої службові обов`язки на підставі Закону України «Про національну поліцію», будучи працівниками Національної поліції України, здійснювали патрулювання м. Первомайська Миколаївської області на службовому автомобілі Toyota Prius при увімкнутих проблискових маячках з розпізнавальними знаками та написами, які свідчать про належність даного автомобіля до поліції, з державним номером 1244. 11 серпня 2022 року, о 21 год 24 хв., за порушення Правил дорожнього руху України зупинили на відрізку проїзної частини з GPS-координатами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , направленої у сторону вул. Грушевського м. Первомайська Миколаївської області, автомобіль ВАЗ 21011, з державним номерним знаком НОМЕР_3 , під управлінням водія ОСОБА_8 . Підійшовши до вказаного автомобіля ОСОБА_6 та ОСОБА_7 представились працівниками поліції та почали виконувати свої службові обов`язки, повідомили водія про його порушення.
В ході перевірки документів поліцейськими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. У присутності двох свідків під відеозапис під час складання матеріалів про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, останній відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі. На пасажирському сидінні вказаного автомобіля попереду праворуч перебував ОСОБА_5 , який оцінюючи вказані вище індивідуальні ознаки службового автомобіля Toyota Prius та однострій поліцейських 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 достеменно усвідомлював, що останні є працівниками правоохоронного органу - Національної поліції.
У цей час у ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, раптово виник умисел на вбивство працівників правоохоронного органу - поліцейських ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Реалізуючи даний умисел, ОСОБА_5 вийшов з автомобіля ВАЗ 21011 та повідомив поліцейським про намір реалізації даного умислу шляхом застосування до них вогнепальної зброї, якої при собі не мав.
В подальшому, о 21 год 42 хв., ОСОБА_5 , який перебував біля автомобіля 
ВАЗ 21011, зайшов за службовий автомобіль Toyota Prius та зник з поля зору поліцейських.
Надалі, о 21 год 52 хв. ОСОБА_5 , тримаючи у руках вогнепальну зброю - АКС 
№ НОМЕР_4 з патроном в патроннику та двома магазинами з 30 патронами у кожному, які були з`єднані між собою клейкою стрічкою та один з яких був під`єднаний до ствольної коробки вказаного автомату, підійшовши по проїзній частині зі сторони АДРЕСА_1 до точки, що розташована на відстані близько 10-15 м від вказаного вище місця, де ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжували процес притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності по проїзній частині з 
GPS-координатами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , направленої у сторону вул. Грушевського 
м. Первомайська Миколаївської області.
Усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, який виник за вказаних вище обставин та був направлений на вбивство працівників правоохоронного органу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , здійснив із вказаного автомату постріл в бік поліцейських та направився з автоматом у руках у їх бік. При цьому наказав поліцейським лягти на землю та підійшовши до службового автомобілю Toyota Prius, тримаючи у руках автомат, зайшов за нього, зайнявши тим самим позицію для можливого відкриття вогню із автомата по поліцейському ОСОБА_7 , який перебував у полі його зору.
Тим часом ОСОБА_7 , усвідомлюючи очевидну недоцільність використання щодо ОСОБА_5 поліцейських заходів примусу, ліг на землю, виконавши вимоги останнього, а ОСОБА_5 підійшов до потерпілого та, направивши вказаний вище автомат у сторону голови останнього, погрожував йому вбивством.
У цей час ОСОБА_6 , перебуваючи поза зором ОСОБА_5 , обійшов його позаду та, діючи на підставі ст. ст. 23, 42, 44 Закону України «Про національну поліцію», застосував до ОСОБА_5 фізичну силу у виді прийомів боротьби, направлених на його затримання та позбавлення можливості тримати в руках вказаний автомат. Під час боротьби ОСОБА_5 , тримаючи палець на спусковому гачку автомату, здійснив два хаотичних постріли.
Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у порядку ст. 208 КПК України здійснили фізичне затримання ОСОБА_5 та на підставі ст. ст. 23, 42, 45 Закону України «Про національну поліцію», застосувавши до нього спеціальний засіб - кайданки.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Суть доводів касаційної скарги зводиться до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильної кваліфікації дій 
ОСОБА_5 за ст. 348 КК України, які, за твердженням захисника, необхідно кваліфікувати за ст. 345 КК України, оскільки будь-якими доказами не доведено здійснення засудженим пострілу бойовим набоєм в сторону потерпілих, тобто початок реалізації наміру на вбивство працівників поліції. На його переконання, ОСОБА_5 здійснив постріл холостим патроном, а тому усвідомлював, що внаслідок таких дій відсутня будь-яка небезпека життю потерпілих. До того ж не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо початку реалізації  ОСОБА_5 наміру на вбивство працівників правоохоронного органу та встановлених фактичних обставин кримінального провадження. На думку захисника, апеляційним судом не надано відповіді на всі доводи його скарги, що є порушенням вимог ст. 419 КПК України
Перевіривши касаційну скаргу та долучену до неї копію судового рішення, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судового рішення в касаційному порядку. 
При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги, які стосуються невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинами кримінального провадження (ст. 411 КПК України).
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
За наслідками судового розгляду даного кримінального провадження, встановивши фактичні обставини вчиненого, дослідивши та оцінивши сукупність зібраних стороною обвинувачення доказів, суд дійшов висновку про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.
Висновки місцевого суду ґрунтуються, зокрема, на: 
- показаннях обвинуваченого, який частково визнав свою провину у вказаних подіях, що відбулися 11 серпня 2022 року, близько 22 год, вказавши, що він був обурений поводженням працівників поліції відносно військовослужбовців, тому мав на меті більше провчити їх. Після невдалих спроб домовитися з працівниками поліції, пішов до місця дислокації свого підрозділу, одягнув військову форму та взяв автоматичну зброю, що за ним закріплена. В двох магазинах було 60 бойових патронів, один в патроннику був холостим набоєм, який він привіз із собою із зони бойових дій, і саме перший постріл був виконаний холостим патроном. Інші два постріли були бойовими, мали хаотичний характер, оскільки вони відбулися внаслідок боротьби із потерпілими, які хотіли у нього забрати автоматичну зброю, і ніяким чином не були направлені на позбавлення життя працівників поліції. Маючи достатньо вмінь поводження зі зброєю та навичок стрільби, будучи військовослужбовцем і учасником АТО, міг безперешкодно здійснити відповідні постріли по працівниках поліції, однак не мав прямого умислу на позбавлення їх життя. Свою агресивну поведінку, погрози пояснює вживанням протягом дня алкогольних напоїв з військовослужбовцем ОСОБА_8 ;
- показаннях потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив суду, що є працівником поліції, у день події кримінального правопорушення разом із ОСОБА_7 здійснював чергування. У вечірній час на вул. Готвальда вони зупинили автомобіль ВАЗ під керуванням водія ОСОБА_8 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Із транспортного засобу вийшов пасажир 
ОСОБА_5 , який повідомив, що вони є військовослужбовцями і здійснюють захист всіх від збройної агресії ворога, тому їх необхідно відпустити по доброму, якщо ні, то він їх розстріляє. Під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_5 забрав свої речі із автомобіля та пішов у напрямку розташування свого підрозділу. Через деякий час потерпілий почув нецензурну лайку і один постріл зі сторони моста. При цьому куля пролетіла ліворуч від нього на відстані 2-3 м через гілки дерев. Потім почув вимогу лягти на землю і за службовим автомобілем побачив ОСОБА_5 у військовому одязі, в руках у якого був автомат. Його напарник ОСОБА_7 виконав такі вимоги та ліг на проїжджу частину між двома автомобілями. А він зайшовши за передню частину транспортного засобу ОСОБА_8 , переліз через дорожнє загородження і збіг по схилу в парк. При цьому він чув як ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просили ОСОБА_5 відмовитися від вчинення правопорушення. Обійшовши позицію ОСОБА_5 , який тримав напарника на прицілі, він опинився позаду обвинуваченого і вхопився руками за автомат, почалася боротьба, вони впали на землю і тут пролунав другий постріл вверх. Потім він крикнув напарнику, що він тримає автомат, після чого ОСОБА_7 піднявся з дорожнього покриття та підбіг до ОСОБА_5 , щоб допомогти відібрати у нього автомат. Одразу його відібрати не вийшло і пролунав третій постріл у землю під ногами. Лише після цього ОСОБА_7 вдалося від`єднати магазин від автомату, а йому поставити автомат на запобіжник;
- показаннях потерпілого ОСОБА_7 , який надав аналогічні показання та, серед іншого, повідомив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушеня за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_8 , якому передували погрози вбивством з боку обвинуваченого, він почув нецензурну лайку і постріл в їх напрямку. Потерпілий ОСОБА_6 сховався за автомобіль ОСОБА_8 , а він стояв між вказаним транспортним засобом та службовим автомобілем. Підходячи позаду службового автомобіля, погрожуючи автоматичною зброєю, ОСОБА_5 наказав лягти на землю, при цьому вказуючи, що якщо ні - то він його застрелить. Обвинувачений тримав зброю направленою на нього, коли він лежав на землі, та продовжував погрожувати вбивством. Кричав, що він служив в зоні АТО, в нього не все в порядку з головою, йому байдуже на них;
- показаннях свідка ОСОБА_8 , який, зокрема, пояснив, що чув добре лише один постріл, після чого обвинувачений наказав всім лягти на землю, що вони всі і виконали; 
- даних протоколу огляду місця події від 11 серпня 2022 року з фототаблицями до нього, під час якого виявлено та вилучено: дві гільзи від патронів калібру 5,45 мм, зліпок вибоїни на асфальті; автоматичну зброю з номерними знаками « НОМЕР_5 » « НОМЕР_4 » АКС-74 разом з порожніми магазинами, патрони калібру 5,45 мм в кількості 58 штук;
- висновку експерта № СЕ-19/115-22/6686-БЛ від 13 жовтня 2022 року, згідно якого предмети у кількості 30 та 28 шт., з числа наданих на експертизу, є боєприпасами, військовими патронами калібру 5,45 мм, придатними до стрільби з наданого на експертизу автомату «АКС-74», № НОМЕР_4 , який є вогнепальною зброєю, 5,45 мм автоматом Калашникова «АКС-74», № НОМЕР_4 , виробництва Іжевського машинобудівного заводу (СРСР), придатний до стрільби та знаходиться у справному стані; дві досліджувані гільзи стріляні із вказаного автомату Калашникова «АКС-74»;
- даних протоколу огляду документу від 13 серпня 2022 року, за яким було оглянуто матеріальні носії інформації  три компакт-диски білого кольору типу 
DVD-R 4,7 Gb з відеофайлами (відеозаписи з бодікамер поліцейських) з місця події, за якими, зокрема, встановлено момент відлучання обвинуваченого з місця події та появи у військовій формі з автоматичною зброєю, його нецензурна лайка та перший постріл у бік поліцейських, наказ всім лягти на землю, оскільки буде застосовано зброю на ураження, та інші два постріли під час боротьби з ОСОБА_6 ;
- даних протоколів проведення слідчого експерименту від 15 серпня 2022 року за участі потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , та від 05 жовтня 2022 року за участі підозрюваного ОСОБА_5 , за якими потерпілі та підозрюваний відтворили дії, обстановку та обставини кримінального правопорушення за фактом замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків 11 серпня 2022 року.
Судами попередніх інстанцій дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ст. 348 КК України, а саме як замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 348 КК України полягає у посяганні на життя (умисне вбивство або замах на умисне вбивство) працівника правоохоронного органу та інших осіб визначених диспозиціє цієї статті. При цьому форми і способи посягання на життя потерпілих для кваліфікації значення не мають.
Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується умисною формою вини. Винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу або інших осіб, визначених в диспозиції статті 348 КК України, передбачає настання смерті названих осіб внаслідок своїх дій і бажає або свідомо допускає її настання. 
Згідно усталеної практики Верховного Суду питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (постанова Верховного Суду від 11 березня 2021 року в справі № 740/1193/20).
Закінченим вказаний злочин вважається з моменту замаху на життя осіб, зазначених у статті 348 КК України, незалежно від настання будь-яких наслідків.
Статтею 345 КК України передбачено відповідальність за погрозу або насильство щодо працівника правоохоронного органу.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 серпня 2022 року (провадження 
№ 51-1308 км 22, справа № 446/838/21), слід чітко розмежовувати відмінність між погрозою вбивством та замахом на вбивство. Адже для погрози вбивством характерні дії, що полягають у висловленні наміру реалізувати таку погрозу, без вчинення безпосередніх дій, які становлять собою посягання на життя, тобто вже безпосередньо спрямовані на реалізацію такої погрози. Вчинення будь-яких дій, що спрямовані на реалізацію наміру позбавлення життя іншої особи, слід оцінювати не як погрозу вбивством, а як замах на вбивство. 
Як слідує зі змісту оскаржуваного вироку, вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 348 КК України, місцевий суд, з урахуванням практики Верховного Суду, обґрунтовано виходив з того, що здійснюючи постріл із автоматичної вогнепальної зброї, в сторону ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які знаходилися біля службового автомобіля з проблисковими маячками і виконували свої службові обов`язки, обвинувачений розпочав реалізацію наміру на вбивство працівників поліції, при цьому усвідомлював, що здійснення пострілів у напрямку потерпілих ставить у небезпеку життя та здоров`я останніх. До того ж, судом враховано, що обвинувачений висловив погрозу вбивством працівникам поліції, ще до вчинення замаху на їх вбивство.
Водночас, судом відхилено позицію сторони захисту щодо наявності у 
ОСОБА_5 можливості вбити працівників поліції та свідомого недоведення цього до кінця. Мотивуючи такий висновок суд зазначив, що покази обвинуваченого в цій частині спростовуються показами потерпілих, даними протоколів огляду місця події, та безпосередньо оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з бодікамер поліцейських.
Разом з цим, за встановлених судом фактичних обставин цього кримінального провадження, ОСОБА_5 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав настання їх суспільно небезпечних наслідків у виді смерті поліцейських.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується із такими висновками місцевого суду, оскільки враховуючи попередню погрозу вбивством працівників поліції, здійснивши перший постіл у бік працівників поліції, які в цей час виконували свої службові обов`язки, ОСОБА_5 вчинив активні, безпосередні дії спрямовані на реалізацію наміру позбавити життя потерпілих, а тому його дії підлягають кваліфікації саме за ст. 348 КК України.
Що стосується твердження захисника про здійснення засудженим першого пострілу холостим патроном, то таке є неспроможним, оскільки спростовується встановленими місцевим судом фактичними обставинами кримінального провадження, а Верховний Суд не має повноважень самостійно встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Непогодившись із вироком суду, захисник звернувся із апеляційною скаргою, яка за змістом є аналогічною касаційній скарзі, за результатами розгляду якої суд апеляційної інстанції залишив її без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.
Так, під час апеляційного розгляду, судом перевірено та відхилено доводи захисника щодо неконкретності обвинувачення визнаного судом доведеним за 
ст. 348 КК України.
Обґрунтовуючи своє рішення в цій частині, суд вказав, що вказані у формулюванні обвинувачення обставини - здійснення одного (першого) пострілу в бік працівників правоохоронного органу, місцевим судом кваліфіковані за ст. 348 КК України. Що стосується двох хаотичних пострілів, колегія суддів дійшла того, у даному випадкунадається правова кваліфікація діям особи, коли об`єктом посягання стає саме життя чи здоров`я працівника правоохоронного органу, і слід брати до уваги всі обставини вчиненого діяння, такі як місце, час, знаряддя і засоби, обстановка події тощо.
Окрім цього, предметом перевірки суду апеляційної інстанції були також аргументи щодо неправильної кваліфікації дії ОСОБА_5 за ст. 348 КК України та відсутності в його діях складу вказаного кримінального правопорушення, які визнано судом безпідставними.
Зі змісту оскаржуваної ухвали слідує, що на підставі сукупності досліджених доказів (показань потерпілих, письмових доказів, відеозаписів з бодікамер поліцейських), суд дійшов висновку, що обвинувачений ще до залишення місця зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_8 , виказував погрози вбивством на адресу поліцейських, після чого покинув місце складення протоколу про адміністративне правопорушення, у подальшому повернувся зі зброєю та здійснив постріл у бік працівників поліції.
Водночас, на переконання суду апеляційної інстанції, з огляду на вчинення активних дій з боку обвинуваченого, що полягали у здійсненні першого пострілу, з подальшим продовженням висловлювання погроз щодо застосування зброї, які не отримали реалізації в силу того, що працівник поліції ОСОБА_6 після першого пострілу здійснив заходи до попередження вчинення ОСОБА_5 подальших пострілів, на вчинення яких той виказував погрози, у діях останнього наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, та його дії кваліфіковано вірно.
Таким чином, вказаний суд проаналізував доводи апеляційної скарги, належним чином їх перевірив, надав достатні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення, з якими погоджується і Верховний Суд. Апеляційний розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Підсумовуючи наведене, Верховний Суд не вбачає підстав стверджувати про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи істотне порушення вимог кримінального процесуального закону за наведеного захисником ОСОБА_4 обґрунтування.
З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 січня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року щодо останнього. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                           ОСОБА_3