УХВАЛА  
           
09 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 201/1225/22
провадження № 61-7329св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М., 
 
учасники справи: 
 
позивач - ОСОБА_1 , 
 
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», 
 
третя особа - виконуючий обов`язки технічного директора відокремленого підрозділу «Дніпровська електроенергетична система «Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» Голоднюк Владислав Михайлович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року в складі колегії суддів: Максюти Ж. І.,     Зайцевої С. А., Свистунової О. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі -        ПрАТ «НЕК «Укренерго»), третя особа - виконуючий обов`язки технічного директора відокремленого підрозділу «Дніпровська електроенергетична система «ПрАТ «НЕК «Укренерго» Голоднюк В. М., в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати незаконним та скасувати наказ Відокремленого підрозділу «Дніпровська електроенергетична система» «НЕК «Укренерго» № 01к від 10 січня 2022 року про припинення з нею трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, поновити її на рівнозначній посаді, стягнути з ПрАТ «НЕК «Укренерго» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 240 666,70 грн.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 17 серпня 1987 року позивачка працювала у  відповідача на різних посадах, а останнім часом - на посаді провідного інженера з організації експлуатації та ремонту електротехнічного відділу Дніпропетровського ремонтно-експлуатаційного центру.
 
Наказом відповідача від 29 вересня 2021 № 574 про зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату внесені зміни до штатного розпису, визначені працівники, які мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні, попереджено працівників про посади, які підлягають скороченню. Відповідно до додатку 1 наказу підлягають виведенню зі штатного розпису посади, а, окрім інших, також і посада, яку обіймала позивачка.
 
Наказом від 07 жовтня 2021 року № 1423-к відповідач вирішив повідомити працівників про наступне вивільнення. 12 жовтня 2021 року позивачці надано попередження про виведення зі штатного розпису, зокрема, посади провідного інженера з організації експлуатації та ремонту електротехнічного відділу Дніпропетровського ремонтно-експлуатаційного центру. Також було проінформовано, що для належного виконання обов`язку із працевлаштування будуть запропоновані всі інші посади, які з`являться в НЕК «Укренерго» відповідно до її професії, протягом всього періоду з 12 жовтня по 12 грудня 2021 року.
 
У зазначеному попередженні відповідачем було вказано, що з переліком вакантних посад у НЕК «Укренерго» станом на 30 вересня 2021 року позивачка ознайомлена, однак не згодна на переведення. Згодом, 04 листопада 2021 року, відповідачем у повідомленні позивачці запропоновано вакантні посади станом на 31 жовтня              2021 року, а позивачка вказала, що просить розглянути відповідність її кваліфікації, спеціальності та досвіду роботи вимогам до посади провідного інженера ВТВ Східного ТУ ОМ. 15 листопада 2021 року відповідачем надано повідомлення, в якому зазначено, що перелік вакантних посад станом на 31 жовтня 2021 року надійшов повторно зі змінами. В цьому повідомленні позивачка вказала, що просить розглянути відповідність її кваліфікації, спеціальності та досвіду роботи вимогам до посади провідного економіста Східного ТУ.
 
Крім цього, 24 листопада 2021 року відповідачем надано повідомлення та зазначено про перелік вакантних посад станом на 31 жовтня 2021 року, в якому позивачкою було зазначено про розгляд на відповідність її кваліфікації, спеціальності та досвіду роботи вимогам до посади: провідний економіст групи Східного ТУ відділу контролінгу Департаменту контролінгу (робоче місце - місто Київ).
 
Однак у повідомленні від 24 листопада 2021 року № 01/53545 було вказано, що під час ознайомлення із переліком вакантних посад по НЕК «Укренерго» станом на          31 жовтня 2021 року, посаду, яка зацікавила позивачку, а саме провідний економіст групи Східного ТУ відділу контролінгу Департаменту контролінгу, попередньо обрано працівником, який згідно із законодавством має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Тому розглянути відповідність кваліфікації позивачки, спеціальності та досвіду роботи вимогам до посади провідного економіста групи Східного ТУ відділу контролінгу Департаменту контролінгу відповідач не вбачав можливим, оскільки ним перевага надана іншому працівнику, який користується переважним правом.
 
Отже, позивачка двічі погодилась із запропонованим списком посад для переведення, але в одному разі їй відмовлено у зв`язку із тим, що начебто перевагу надано іншій особі, а в другому випадку згода на переведення залишилася взагалі без відповіді.
 
Профспілковим комітетом було погоджено розірвання трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (копія витягу з протоколу засідання профспілкового комітету № 15 від 26 листопада 2021 року). 13 грудня 2021 року наказом № 1904к дату звільнення позивачки було перенесено у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
 
10 січня 2022 року позивачка отримала ще одне повідомлення з пропозицією щодо працевлаштування за строковим договором на посаду інженера 1 категорії відділу експлуатації підстанцій на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника. Однак у зв`язку з незгодою із запропонованою посадою відмовилася від пропозиції, про що зазначила на самому повідомленні.
 
11 січня 2022 року наказом № 01-к від 10 січня 2022 року позивачку звільнено у зв`язку з скороченням штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. 
 
Позивачка вважає, що її звільнили із порушенням процедури, встановленої законом, оскільки відповідачем не було враховано її переважне право на залишення на роботі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2022 року позов задоволено.
 
Визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу «Дніпровська електроенергетична система» «НЕК «Укренерго» № 01к від 10 січня 2022 року про припинення трудового договору на підставі пункту частини першої 1 статті 40 КЗпП України із ОСОБА_1 .
 
Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді, з якої її було звільнено, а саме на посаді провідного інженера з організації експлуатації та ремонту електротехнічного відділу, або ввести скорочену посаду.
 
Стягнено з ПрАТ «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11 січня 2022 року до дня поновлення на роботі з розрахунку 2 481,10 грн за кожен день вимушеного прогулу, що всього становить 240 666,70 грн цього заробітку, а також стягнуто з ПрАТ «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 15 000,00 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 992,40 грн, а всього вирішено стягнути 256 659,10 грн. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не було дотримано передбаченої законом процедури звільнення позивача з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, зокрема, не враховано її переважне право на залишення на роботі.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року апеляційну скаргу ПрАТ «НЕК «Укренерго» задоволено. 
 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2022 року скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при звільнені позивачки з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідачем враховані норми закону щодо переважного права залишення на роботі. При розгляді кандидатури позивачки взято до уваги, що на вакантну посаду претендував також інший працівник, який користувався переважним правом на зайняття цієї посади. Освіта, трудова діяльність, спеціальність та досвід роботи позивачки не були пов`язані з економічним напрямком, що стало підставою для відхилення її кандидатури на вакантну посаду провідного економіста.
 
Аргументи учасників справи
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнення їх доводів
 
11 травня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року в указаній справі, у якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року і залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2022 року.
 
У касаційній скарзі заявниця посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував статтю 40 КЗпП України без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 813/1220/16, від 09 липня               2020 року у справі № 809/2894/13-а, від 09 квітня 2020 року у справі № 182/1670/18, 
від 01 квітня 2020 року у справі № 683/1084/17, від 08 липня 2020 року у справі                                № 2а-9821/11/2670, від 11 липня 2018 року у справі № 816/1232/17,  від 15 травня                        2020 року у справі № 811/2408/15, від 09 липня 2020 року у справі № 809/2894/13-а та постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У червні 2023 року ПрАТ «НЕК «Укренерго» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило її залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. 
 
Провадження в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. 
У червні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що з 17 серпня 1987 року позивачка працювала у відповідача на різних посадах, з 25 січня 2021 року - на посаді провідного інженера з організації експлуатації та ремонту електротехнічного відділу Дніпропетровського регіонального експлуатаційного центру.
 
Рішенням наглядової ради ПрАТ «НЕК «Укренерго» від 27 квітня 2021 були припинені структурні підрозділи підприємства, в тому числі структурний підрозділ «Дніпровська електроенергетична система», з яким позивачка перебувала у трудових відносинах, працюючи на посаді провідного інженера з організації та ремонту електротехнічного відділу Дніпровського регіонального експлуатаційного центру (робоче місце: м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе,20 А).
 
Відповідно до наказів НЕК «Укренерго» від 29 вересня 2021 року № 574 «Про зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату, від 07 жовтня 2021 року                    № 1423-К «Про наступне вивільнення», а також персонального попередження            від 12 жовтня 2021 року позивачка письмово попереджена про зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників підрозділу, в якому вона працювала.
 
Разом із попередженням позивачці наданий для ознайомлення перелік вакантних посад по НЕК «Укренерго» станом на 30 вересня 2021, з яким вона ознайомилася                12 жовтня 2021 року та власноручно написала, що «не згодна з переведенням».
 
Також 23 листопада 2021 позивачці наданий додатковий перелік вакантних посад по НЕК «Укренерго» станом уже на 31 жовтня 2021 року. Ознайомившись                              23 листопада 2021 року із переліком вакантних посад, позивачка просила розглянути на відповідність її кваліфікації, спеціальності та досвіду роботи і вимогам до посади: «Провідний економіст групи Східного ТУ відділу контролінгу Департаменту контролінгу (робоче місце: м. Київ)». Таким чином, позивачка погодилася з тим, що її кандидатура може бути розглянута на зайняття вказаної вакантної посади.
 
Кандидатура позивачки на вакантну посаду «Провідний економіст групи Східного ТУ відділу контролінгу Департаменту контролінгу (робоче місце: м. Київ)» була належно розглянута НЕК «Укренерго» та про що їй надана письмова відповідь                                         від 24 листопада 2021 року за №01/53545, в якій вказано, що «розглянути відповідність Вашої кваліфікації, спеціальності та досвіду роботи вимогам до посади - провідний економіст групи Східного ТУ відділу контролінгу Департаменту контролінгу (робоче місце: м. Київ), нажаль не вбачається можливим, оскільки перевага надана іншому працівнику, який користується переважним правом».
 
Тобто переважне право на заняття вакантної посади, на яку претендувала позивачка, було надано іншому працівнику.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю, з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом      випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
За статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
За пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є немайнові та майнові вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього  заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 240 666,70 грн. 
 
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
Позовна вимога про стягнення середнього заробітку з час вимушеного прогулу є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Тобто ціна позову в цій справі становить 240 666,70 грн.
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року у вказаній справі.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги - 2 684 грн).
 
Тобто вимоги майнового характеру (240 666,70 грн) станом на 01 січня 2023 року не перевищують двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб  (2 684 грн х 250 = 671 050 грн).
 
Ураховуючи наведене, справа є незначної складності, не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.  
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд може визнати справу малозначною.
 
Враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин та складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах, підлягають касаційному оскарженню.
 
При цьому Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну і предмет позову, складність справи і її значення для сторін і суспільства та не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у малозначній справі у касаційному порядку.
 
За пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня                   2023 року у малозначній справі, а доводи касаційної скарги не містять посилання на випадки передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах, підлягають касаційному оскарженню, і такі випадки не встановлені судом касаційної інстанції, то є підстави для закриття касаційного провадження.
 
Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
 
Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року слід закрити.
Керуючись статтею129 Конституції України, статтями 19, 389, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа - виконуючий обов`язки технічного директора відокремленого підрозділу «Дніпровська електроенергетична система «Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» Голоднюк Владислав Михайлович, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та витрат, закрити.
 
Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Судді:                                                                                       В. В. Сердюк
 
                                                                                                     С. О. Карпенко
 
І. М. Фаловська