ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/14243/22  Номер провадження 22-ц/814/3961/23	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:   Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Чемерис А.К.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
представник позивача – адвокат Бурбак О.В.
представники відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Бурбак Оксани Валеріївни

на  рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 травня 2023 року, ухвалене суддею Чувановою А.М., повний текст рішення складено  - 09 червня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №204 від 25.10.2022 року «Про припинення опіки над малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були відібрані від матері. У подальшому рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №263 від 12.12.2017 року «Про призначення опіки над дітьми, позбавленими батьківського піклування» було призначено опікуном ОСОБА_1 над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №204 від 25.10.2022 року «Про припинення опіки над малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » було вирішено звільнити позивача від обов`язків опікування над малолітніми дітьми. Вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне. Факти, викладені у рішенні №204, не мають жодного документального чи іншого доказу, порушення обов`язків, передбачених п.47 Постанови КМУ від 24.09.2008 року №866, відсутні. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує заняття зі спортивної гімнастики з 12.09.2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заняття із художньої гімнастики. Також, ОСОБА_6 навчається в Полтавській дитячій музичній школі №1 ім. Платона Майбороди у народному відділі, пройшов курс з англійської мови з вересня 2020 року по листопад 2022 року та відвідує відділення греко-римської боротьби у дитячо-козацькій спортивній школі ім. О.Бутковського. З метою забезпечення належних умов проживання підопічних позивач за договором купівлі-продажу квартири від 05.08.2021 року змінила однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на двохкімнатну за адресою: АДРЕСА_2 . З 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має психічні розлади та підвищену агресивну поведінку, періодично відвідувала психіатра. Проте, у 2020 році психологічний стан ОСОБА_4 загострився та вона пройшла стаціонарне лікування. Зафіксовано тяжкі розлади психіки Марії також академічною клінікою Грацу ІІ в Австрії, де згідно лікарського висновку від 01.07.2022 року вказано на необхідність постійного прийому ліків та за виписним епікризом від 14.04.2022 року поліцейськими зафіксовано факт агресії ОСОБА_4 , укусів себе, биття головою об стіну. Однак, незважаючи на тяжкий стан ОСОБА_4 , позивач постійно піклувалась про ОСОБА_7 , знаходила психіатрів, забезпечувала ліками, приходила до ОСОБА_7 під час лікування, отримувала рецепти на ліки, купувала їх, передавала лікарю та під час виписки особисто забрала її з лікарні. Таким чином, факти вказані у рішенні №204, спростовуються відповідними доказами. Враховуючи шизотиповий розлад підопічної, позивач звернулась до відповідача з проханням допомогти у налагодженні контакту, постійного лікування у психіатра, проте, відповідач без жодних обґрунтувань та доказів звільнив останню від обов`язків опікуна, вказавши на необхідність написання відповідної заяви. Таким чином, позивач належним чином опікувалася малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечувала усім необхідним, вживала відповідних заходів для проведення лікувальних заходів, що були необхідними, підтримувала та надавала допомогу малолітнім дітям, а отже, оскаржуване рішення №204 є безпідставним, протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про визнання протиправним та скасування рішення - залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при вирішенні спору необхідно виходити із загальної мети опікунства, а саме, найвищих інтересів для забезпечення стабільних та гармонійних умов життя дітей. Судом  встановлено, що   ОСОБА_1  двічі зверталася до Шевченківської районної у місті Полтаві ради із заявами про звільнення її від опіки над малолітніми дітьми.  Позивачем не було спростовано обставини, на які посилається в рішенні відповідач про те, що вона фактично відмовилась виконувати обов`язки щодо підопічних, ігнорує рекомендації суб`єктів соціальної роботи стосовно індивідуального підходу до дітей.  В ході судового розгляду справи  ОСОБА_1  підтвердила, що вона не відвідувала хвору   ОСОБА_4  у лікарні, не спілкувалася з нею іншим способом.   Рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №204 від 25.10.2022 року «Про припинення опіки над малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » було прийнято, враховуючи висновки Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 21.10.2022 року, згідно яких вона вважає доцільним звільнити ОСОБА_1 від обов`язків опікуна над малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому, відсутні підстави для скасування оскаржуваного у цій справі рішення відповідача. 

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Бурбак О.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надав оцінки діям відповідача, не застосував відповідні правові норми права, що підлягали застосуванню. Вказує, що відповідно до п. 52 постанови КМ України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 року №866, визначено, що служба у справах дітей, зокрема, здійснює контроль за умовами утримання, навчання, виховання дитини, над якою встановлено опіку, піклування. Незважаючи на обов`язок, служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Полтаві ради та представник виконавчого комітету у судовому засіданні підтвердили, що жодного разу не бачили дітей, заходи щодо визначення умов проживання, виховання не вживали, перевірок не здійснювали, отже, не виконували передбачених законодавством обов`язків. Вказує, що суд першої інстанції не врахував вимоги статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу». Суд першої інстанції не надав оцінку заяві позивача від 07.09.2022 року, в якій вона повідомляла відповідачу про наявність психічного захворювання у ОСОБА_4 , яке несе ризик і загрозу життю малолітнього ОСОБА_8 та її власному. При такому зверненні мало бути винесено рішення про госпіталізацію ОСОБА_7 , яке було вже прийнято після відібрання дітей, що і свідчить про протиправні дії відповідача. Також вказує на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що могли свідчить про наявність рекомендацій з боку відповідача. Посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що матеріали справи містять рецепти ліків, які були придбані особисто позивачем під час лікування дівчинки, не взято до уваги і той факт, що ОСОБА_7 постійно кидалася на позивача, стала агресивною до неї (зазначено у виписках лікарень) та закритий тип лікування не дозволяє її відвідувати. Висновок суду про недоведеність позивачем факту відсутності дійного волевиявлення під час написання заяви про звільнення від опіки, суперечить нормам права та обставинам справи. Судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач після винесення рішення одразу звернулася за правовою допомогою та до суду щодо скасування спірного рішення, а отже, як факт свідчить про небажання позбавлення її опіки над дітьми. До матеріалів справи додано рішення №86 від 11.04.2023 року «Про встановлення способу спілкування ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 » Київської районної у місті Полтаві ради, що свідчить про бажання позивача бути опікуном. Встановити побачення з ОСОБА_4 через проходження лікування неможливо. Зазначає, що при ухваленні рішення суд не дотримався пріоритетності інтересів дітей. Вказує, що діти з 2017 року по 2022 рік мали устаткований спосіб життя, сталий порядок дня, комфортні умови проживання та повноцінне життя. Позивач забезпечила дітям розвиток особистостей (гуртки, навчання, відпочинок). Проте, після відібрання дітей з жовтня 2022 року ОСОБА_6 змінив чотири лікувальних заклади, без необхідності, без належного догляду за ним. ОСОБА_9 перебуває на психіатричному лікуванні. Отже, з аналізу обставин справи при порівнянні умов проживання та способу життя дітей очевидним є факт, що інтересам дітей відповідає відновлення опіки над дітьми. У листі Полтавського центру соціальних служб від 31.03.2023 року вказано думку ОСОБА_10 , а саме ОСОБА_1 є значимою для ОСОБА_11 людиною, він називає її мамою, зрадів би, побачивши її, бачить сни про маму, але суд першої інстанції не взяв думку малолітнього до уваги. 

У відзиві на апеляційну скаргу  виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Полтаві ради просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були відібрані від матері.

Згідно рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради №37 від 24.02.2016 року, дітям ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано статус позбавлених батьківського піклування. 

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №263 від 12.12.2017 року «Про призначення опіки над дітьми, позбавленими батьківського піклування» було призначено опікуном ОСОБА_1 над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).
Відповідно заяви ОСОБА_1 від 07.09.2022 року, заявник просить звільнити її від опіки над ОСОБА_4 (а.с. 84).

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради №64 від 06.10.2022 року, недоцільно припинити опіку ОСОБА_1 над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 81).

Відповідно заяви ОСОБА_12 від 11.10.2022 року, заявник просить звільнити її від опіки над малолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (а.с. 80).

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №204 від 25.10.2022 року «Про припинення опіки над малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » було вирішено звільнити позивача від обов`язків опікуна над малолітніми дітьми (а.с. 14-15). 

Згідно зазначеного рішення №204 від 25.10.2022 року, опікун ОСОБА_1 відмовляється виконувати обов`язки щодо підопічних, ігнорує рекомендації суб`єктів соціальної роботи стосовно індивідуального підходу до дітей, з серпня поточного року малолітня ОСОБА_4 перебуває в стаціонарі КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР», за цей період опікун дитину не відвідувала, не спілкувалася з нею іншим способом. 

Посилання позивача на те, що при написанні заяви про звільнення від опіки не було її волевиявлення, на бездіяльність органів опіки та піклування, є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Також показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що вони бачили доброту, піклування зі сторони опікуна до підопічних, жодним чином не впливають та не спростовують висновків рішень відповідача та суду.

       При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року №2402-III "Про охорону дитинства", забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява №10383/09).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом даного спору є визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №204 від 25.10.2022 року «Про припинення опіки над малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відсутні законні підстави для визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №204 від 25.10.2022 року «Про припинення опіки над малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 

По справі вбачається, що позивач двічі подавала відповідачу заяви від 07.09.2022 року та від 11.10.2022 року про звільнення її від опіки над малолітніми дітьми (а.с. 80,84), тобто, з періодичністю більше одного місяця. 

У заяві від 07.09.2022 року позивач вказувала, що нею прийнято виважене обдумане рішення. Повторна подача заяви від 11.10.2022 року підтверджує стійкий намір позивача щодо прийнятого нею рішення. 

25.10.2022 року виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради таке рішення було прийнято.

Мотивуючи своє рішення, виконавчий комітет посилався на те, що ОСОБА_1 відмовляється виконувати обов`язки щодо підопічних, ігнорує рекомендації суб`єктів соціальної роботи стосовно індивідуального підходу до дітей, з серпня поточного року малолітня ОСОБА_9 перебуває в стаціонарі КП «Обласний заклад з наданням психіатричної допомоги ПОР», за цей період опікун дитину не відвідувала, не спілкувалася з нею іншим способом (а.с. 79).

Факт подання позивачем двох заяв до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про звільнення її від опіки над малолітніми дітьми вказує на фактичну відмову від виконання обов`язків щодо підопічних. 

У першій заяві від 07.09.2022 року ОСОБА_1 вказувала, що з самого початку у неї не склалися добрі, дружні стосунки з ОСОБА_7 . У дівчинки виникали постійні істерики, агресія по відношенню до неї та до брата. Вона зверталася про допомогу до багатьох психологів, дівчинка проходила курси лікування, але психотерапія не дала позитивного результату. ЇЇ здоров`я ( ОСОБА_15 ) погіршується та її психічний стан не витримує таких навантажень, вона хвилюється за себе та за ОСОБА_11 і тому просила вжити усіх необхідних відповідних заходів, а також звільнити її від опіки на ОСОБА_4 (а.с. 84).

Друга заява ОСОБА_1 від 11.10.2022 року не містить мотивів, але факт її подачі свідчить про свідомо прийняте рішення про звільнення її від опіки над малолітніми дітьми. Оскаржене рішення прийнято відповідачем через 2 тижні, ОСОБА_1 мала достатньо часу та можливість передумати і відкликати свої заяви, проте, цього не зробила. З даним позовом вона звернулася 23.11.2022 року, тобто, майже через місяць після прийняття рішення. 

Крім цього, по справі вбачається, що 05.08.2021 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_3 , яка знаходиться на території Київського району м. Полтави (а.с. 25-27).

19.08.2022 року ОСОБА_1 подавала заяву начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради (а.с. 91), яка є аналогічною за змістом заяви від 07.09.2022 року, у якій ОСОБА_1 просила вжити всіх необхідних відповідних заходів, а також звільнити її від опіки над ОСОБА_4 .

В апеляційному суді позивач ОСОБА_1 зазначила, що вказані заяви були нею подані особисто під впливом життєвих обставин, в яких вона опинилася. Вказала, що з 30.08.2022 року по 08.10.2022 року малолітня ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у дитячому відділенні КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР». Вбачається, що заяву від 07.09.2022 року ОСОБА_1 подала під час проходження малолітньою лікування, а другу заяву від 11.10.2022 року – після закінчення лікування. 

Колегія суддів звертає уваагу, що матеріали справи не містять письмових заяв ОСОБА_1 про звернення до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради чи до служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради з питання примусового лікування дитини у медичному закладі, а тому доводи позивча про те, що ці органи не виконували свої обов"язки в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи в апеляційному суді позивача ОСОБА_1 про те, що на даний час вона спілкується з ОСОБА_4 по телефону, добре знає про її хворобу, зможе її лікувати, що дівчинка стала кращою, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки ці обставини стосуються періоду після ухвалення рішення суду, яке переглядається в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надав оцінки діям відповідача, не застосував відповідні правові норми права, що підлягали застосуванню, що відповідно до п. 52 постанови КМ України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 року №866, визначено, що служба у справах дітей, зокрема, здійснює контроль за умовами утримання, навчання, виховання дитини, над якою встановлено опіку, піклування, що незважаючи на обов`язок, служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Полтава ради та представник виконавчого комітету у судовому засіданні підтвердили, що жодного разу не бачили дітей, заходи щодо визначення умов проживання, виховання не вживали, перевірок не здійснювали, отже, не виконували передбачених законодавством обов`язків, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду. У даному випадку виконання чи невиконання обов`язків відповідачем не перебувають у причинному зв`язку з діями позивача та не є наслідком цього прийняте рішення від 25.10.2022 року про припинення опіки над малолітніми дітьми.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінку заяві позивача від 07.09.2022 року, в якій вона повідомляла відповідачу про наявність психічного захворювання у ОСОБА_4 , яке несе ризик і загрозу життю малолітнього ОСОБА_8 та її власному, що при такому зверненні мало бути винесено рішення про госпіталізацію ОСОБА_7 , яке було вже прийнято після відібрання дітей, що і свідчить про протиправні дії відповідача, то ці доводи також не заслуговують на увагу, скільки заява ОСОБА_1 від 07.09.2022 року містить конкретну вимогу вжити усіх необхідних відповідних заходів, а також звільнити її від опіки на ОСОБА_4 . 

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що могли свідчить про наявність рекомендацій з боку відповідача, що судом першої інстанції не взято до уваги, що матеріали справи містять рецепти ліків, які були придбані особисто позивачем під час лікування дівчинки, не взято до уваги і той факт, що ОСОБА_7 постійно кидалася на позивача, стала агресивною до неї (зазначено у виписках лікарень) та закритий тип лікування не дозволяє її відвідувати, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду, подача заяв ОСОБА_1 була свідомим її волевиявленням і вона повинна була передбачати прийняття органом опіки і піклування саме такого рішення. 

В апеляційному суді представник відповідача пояснив, що якби позивач передумала та відкликала свої заяви, то їх розгляду 25.10.2022 року на засіданні виконавчого комітету не було б.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про недоведеність позивачем факту відсутності дійсного волевиявлення під час написання заяви про звільнення від опіки, суперечить нормам права та обставинам справи, то ці доводи також не заслуговують на увагу, позивач повинна була розуміти значення своїх дій і передбачати їх наслідки.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач після винесення рішення одразу звернулася за правовою допомогою та до суду щодо скасування спірного рішення, а отже, як факт свідчить про небажання позбавлення її опіки над дітьми, що до матеріалів справи додано рішення №86 від 11.04.2023 року «Про встановлення способу спілкування ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 » Київської районної у місті Полтаві ради, що свідчить про бажання позивача бути опікуном, то ці доводи з вище вказаних мотивів не є підставою для скасування рішення суду. На даний час ОСОБА_1 має можливість спілкування з малолітнім ОСОБА_4 , що відповідає її бажанню та інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суд не дотримався пріоритетності інтересів дітей, що діти з 2017 року по 2022 рік мали устаткований спосіб життя, сталий порядок дня, комфортні умови проживання та повноцінне життя, що позивач забезпечила дітям розвиток особистостей (гуртки, навчання, відпочинок), а після відібрання дітей з жовтня 2022 року ОСОБА_6 змінив чотири лікувальних заклади, без необхідності, без належного догляду за ним, ОСОБА_9 перебуває на психіатричному лікуванні, що з аналізу обставин справи при порівнянні умов проживання та способу життя дітей очевидним є факт, що інтересам дітей відповідає відновлення опіки над дітьми, що суд не взяв до уваги думку малолітнього ОСОБА_4 , то ці доводи також не є підставою для скасування рішення суду з вище викладених мотивів.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає. 
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи  апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, -   
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бурбак Оксани Валеріївни - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов О.А. В. М. Триголов