ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/1114/23
Номер провадження 22-ц/818/2514/23

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21 грудня 2023 року       м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
представника відповідача адвоката Стець М. Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2023 року в складі судді Лук`яненко С.А., у справі № 635/1114/23 за   позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Бубліченко Миколу Вікторовича, звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) про розірвання договору та стягнення коштів. 
Позов мотивований тим, що 15 січня 2022 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір про виготовлення меблів № 15.01. Відповідно до умов Договору виконавець зобов`язувався виготовити, передати, доставити, встановити та змонтувати корпусні меблі, а замовник зобов`язаний прийняти та оплатити меблі. Згідно з п.2.1 Договору загальна сума договору складає 67000,00 грн. Відповідно до п.2.2 Договору Замовник в момент підписання цього договору вносить передплату в розмірі 47000, 00 грн. За пунктом 3.1 Договору виконавець зобов`язався виготовити меблі протягом 45 робочих днів та змонтувати їх на місці встановлення протягом 5 днів. ОСОБА_2 на виконання умов договору сплатив відповідачу попередню оплату в розмірі 47000,00 грн. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором і станом на 17 лютого 2023 року ОСОБА_2 не отримував від ФОП ОСОБА_1 повідомлень про готовність корпусних меблів, пропозицій про отримання готового виробу і підписання акту приймання-передачі корпусних меблів, а також жодних офіційних повідомлень про настання або припинення форс-мажорних обставин. Прострочення виконання зобов`язання становить 295 днів, за що п.8.3 Договору передбачена відповідальність у виді штрафу у розмірі 0,1% від вартості роботи за кожний день прострочення, але не більше 20% вартості роботи. Позивач намагався в досудовому порядку врегулювати спір та звертався до відповідача з письмовими претензіями про виконання зобов`язань, передбачених Договором. Однак жодної відповіді від відповідача не отримав. 
Посилаючись на вказане, позивач просив розірвати Договір на виготовлення корпусних меблів № 15.01 від 15 січня 2022 року, укладений між ним та відповідачем, стягнути з відповідача на його користь збитки, завдані невиконанням Договору у розмірі 47000,00 грн, штраф за затримку виготовлення меблів в розмірі 13400,00 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8500,00 грн.
01 травня 2023 року ФОП ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Стець Максима Леонідовича, подав відзив на позов в якому просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. 
Відзив на позов мотивовано тим, що згідно умов Договору загальний строк виготовлення меблів та їх установки складає 50 днів, проте не вказано з якого моменту починає перебіг цей строк, а строк, який не почався, не може спливати, відповідно не має місце прострочення зобов`язання. При цьому 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні оголошено воєнний стан. Відповідно до листа від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила факт форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації, і зазначені обставини до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язкам, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. Відповідач з 24 лютого 2022 року спочатку знаходився на окупованій території, де має у власності домоволодіння, на території якого знаходився цех по виготовленню меблів, а згодом виїхав за межі України і на теперішній час мешкає у Канаді. Після деокупації було встановлено, що домоволодіння відповідача пограбоване, станки, речі та матеріали для виготовлення меблів вкрадені, про що ведеться досудове розслідування № 12023221340000622 від 04 квітня 2023 року. Таким чином виконання умов Договору на теперішній час є неможливим. Крім того, позивачем не додано до позовної заяви будь-яких доказів (квитанцій, платіжних інструкцій, розписок тощо) про сплату позивачем відповідачу передплати в сумі 47000,00 грн. Пункт 2 ст. 2 Договору встановлює обов`язок Замовника здійснити передплату в момент підписання Договору, проте не свідчить про його здійснення. Додані до позовної заяви скріншоти листування з абонентом «Alex» не підпадають під визначення електронного доказу, що визначено у ЦПК України. При цьому не вказано з якого пристрою зроблені вказані скріншоти і відповідно можливість продемонструвати суду оригінал вказаного доказу, чи згода учасників листування на розкриття таємниці листування, та хто такий абонент «Alex» і яке він має відношення до спірних відносин. Отже вказані скріншоти не є належним і допустимим доказом. Вимоги про стягнення штрафу та витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають як похідні.
06 травня 2023 року ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Бубліченко М.В. подав відповідь на відзив. 
Відповідь на відзив мотивована тим, що датою прийняття зобов`язань та початком перебігу строку виконання цих зобов`язань є наступний день після настання події, з якою пов`язано його початок, а саме дата укладання Договору. Стосовно посилання відповідача на лист від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України щодо засвідчення форс-мажорних обставин у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України зазначає, що це не є самостійним та достатнім доказом неможливості відповідачем виконання зобов`язань, передбачених Договором на виготовлення корпусних меблів № 15.01 від 15 січня 2022 року. Стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання. При цьому звертає увагу, що позовна заява надійшла до суду 28 лютого 2023 року, а кримінальне провадження № 12023221340000622 щодо домоволодіння в с. Черкаські Тишки Харківського району Харківської області, на території якого знаходився цех по виготовленню меблів було розпочато лише 04 квітня 2023 року, хоча селище було звільнене від окупаційних військ 10 травня 2022 року. Стосовно непідтверження факту розрахунків між сторонами через відсутність платіжних документів зазначає, що ФОП ОСОБА_3 в процесі своєї діяльності отримував кошти за Договорами на виготовлення меблів готівкою і не видавав замовникам жодних документів на підтвердження отриманих коштів, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Скріншоти листування між позивачем і відповідачем є належним та допустимим доказом на підтвердження обставим викладених у позові. Також, матеріали справи не містять доказів виїзду відповідача за межі України, а також понесених ним витрат на правничу допомогу у сумі 20000,00 грн.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2023 року позов задоволено. 
Розірвано Договір на виготовлення корпусних меблів № 15.01 від 15 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 передплату у розмірі 47000, 00 грн, штраф за затримку виготовлення меблів в розмірі 13400, 00 грн та судові витрати на суму 8500, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1073, 60 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов`язання за договором позивачем виконані, відповідач отримав кошти на виконання умов договору як передплату у сумі 47000,00 грн, але взяті на себе зобов`язання за договором не виконав. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань у визначений строк є істотним порушенням договору, оскільки позивач позбавлений можливості отримати у прийнятний для нього строк виконання зобов`язання за договором, що призвело до спричинення позивачу матеріальних збитків. Оскільки відповідно до умов Договору він вступає у законну силу з моменту підписання і діє до повного виконання його умов обидвома сторонами, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги позивача про розірвання договору є законними та доведеними і підлягають задоволенню. Крім того, відповідач мав повідомити позивача про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, оскільки введення воєнного стану не має наслідком автоматичну неможливість виконання сторонами своїх договірних зобов`язань. Також, договором (п.8.3.) передбачено відповідальність за прострочення виконання зобов`язань за договором у вигляді сплати штрафу у розмірі 0,1% від вартості роботи за кожний день прострочення, але не більше 20% вартості роботи. Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням принципу розумності, враховуючи доведеність та співмірність по відношенню до складності справи, об`єму наданих послуг, і пропорційності щодо обсягу наданих послуг, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають відшкодуванню у розмірі, заявленому представником позивача – 8500,00 грн.
06 листопада 2023 року  ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Стець М.Л. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що будь-яких належних доказів (квитанцій, платіжних інструкцій, розписок тощо) на підтвердження того, що на виконання умов Договору позивач сплатив ФОП ОСОБА_1 передплату в розмірі 47 000,00 грн матеріали справи не містять. В обґрунтування оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що «З наданих роздруківок листування у месенджері «Telegram», вбачається, що відповідач, який використовує ім`я користувача « ОСОБА_6 » та псевдонім « ОСОБА_7 » на запит позивача повідомив останнього про зруйнування виробництва, пошкодження та знищення матеріалів, а також зазначив, що питання повернення коштів не розглядається». Вважає, що зміст наданого листування носить загальний характер, і не дає змоги ідентифікувати його як переписку саме на виконання спірного договору. Також, яким чином, суд ідентифікував автора такого листування як відповідача, в оскаржуваному рішенні не зазначено.
16 листопада 2023 року ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Бубліченко М.В., подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді правничої допомоги адвоката у розмірі 3000,00 грн. 
Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. 
В судове засідання апеляційного суду позивач, його представник, а також відповідач не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 21 грудня 2023 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_2 судова повістка в електронному вигляді про розгляд справи отримана 11 грудня 2023 року (том 1, а.с.217); 
ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , судова повістка в електронному вигляді про розгляд справи отримана 11 грудня 2023 року (том 1, а.с.219); 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Стець М.Л., який підтримав апеляційну скаргу, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 2 частини 1  статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Матеріали справи свідчать, що 15 січня 2022 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір на виготовлення корпусних меблів №15.01 (а.с.10-13).
Відповідно до Договору Виконавець за наданими Замовником розмірами і на основі його вимог і побажань розробляє дизайн-проект корпусних меблів (далі Меблі). Виконавець зобов`язується виконати і передати Замовнику у власність Меблі відповідно до розробленого і затвердженого дизайн проекта, в кількості і асортименті у відповідності до ескізу та специфікації, а Замовник оплатити і прийняти Меблі. Виконавець зобов`язується виконати додаткові послуги: доставка, монтаж, установка.
Згідно з пунктом 2.1. Договору загальна вартість договору є договірною і складає 67000, 00 грн.
Відповідно до п.2.2. Договору Замовник в момент підписання Договору вносить передплату, що складає 47000, 00 грн. В момент вивезення Меблів на об`єкт Замовника, Замовник доплачує 20000, 00 грн.
Виконавець зобов`язується виготовити Меблі протягом 45 робочих днів і змонтувати їх у місці установки протягом 5 робочих днів (п.3.1 Договору).
Згідно з п.10 Договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання його умов обома сторонами.
В розділі 8 Договору «Відповідальність сторін» зазначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, встановлену законодавством України і даним Договором.
За затримку виготовлення Меблів Виконавець виплачує Замовнику штраф у розмірі 0,1 % від вартості роботи за кожний день прострочення, але не більше 20% вартості роботи (п.8.3 Договору).
Відповідно до п.7.1 Договору приймання Меблів проводиться Замовником за комплектацією, згідно ескізу та специфікації в присутності обох сторін, про що складається акт прийому-передачі меблів. Меблі вважаються переданими Виконавцем та прийняті Замовником з набуттям Замовником права власності тільки після підписання сторонами акту приймання-передачі меблів. До підписання цього акту всі права власності на виріб належать Виконавцю (п.7.2 Договору).
Пунктом 9.1. Договору передбачені форм-мажорні обставини, при настанні яких жодна сторона не несе відповідальність за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань.
Як вбачається із п. 9.2 Договору, сторона, яка посилається на будь-яку з обставин, зазначених в п. 9.1 Договору, зобов`язана негайно сповістити іншу сторону про настання або припинення дій таких обставин.
26 грудня 2022 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бубліченко М.В., направив поштою ФОП ОСОБА_1 претензію, в якій запропонував в термін до 10 січня 2023 року виконати зобов`язання да Договором на виготовлення корпусних меблів № 15.01, а у разі неможливості виконання зобов`язань по Договору у вказаний термін повернути ОСОБА_2 47000,00 грн., які були сплачені у якості передплати (а.с. 21-25).
15 січня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бубліченко М.В., повторно направив претензію на електронну пошту ОСОБА_1 , в якій запропонував в термін до 29 січня 2023 року виконати зобов`язання да Договором на виготовлення корпусних меблів № 15.01, а у разі неможливості виконання зобов`язань по Договору у вказаний термін повернути ОСОБА_2 47000,00 грн, які були сплачені у якості передплати (а.с. 28-31).
З наданих роздруківок листування у месенджері «Telegram», вбачається, що відповідач, який використовує ім`я користувача « ОСОБА_6 » та псевдонім « ОСОБА_7 » на запит позивача повідомив останнього про зруйнування виробництва, пошкодження та знищення матеріалів, а також зазначив, що питання повернення коштів не розглядається (а.с. 14-16, 97).
Відповідно до інформації Циркунівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області від 24 березня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 (а.с. 112).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок за адресом: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві власності (71-72).
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність на підставі власного рішення, про що внесений запис 26 жовтня 2022 року (а.с. 79).
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Відповідно до статті 205 ЦПК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина 5 стаття 626 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Підставою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є наявність її вини у формі умислу або необережності (стаття 614 ЦК України).
Водночас статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Такі ж положення містить частина 6 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», який поширює свою дію на спірні правовідносини.
У пункті 1 частині 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Тобто, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.
Згідно статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, в тому числі: введення карантину, встановленого КМ України, нетривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади.
Встановлено, що наявність обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій за фактом агресії росії, підтверджена листом Торгово-промислової палати України  № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року.
Окрім того, факт агресії росії проти України є загальновідомим і не потребує доведення.
Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).
У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Проте, відповідно до приписів статті 617 ЦК України, наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виконання обумовленого попереднім договором зобов`язання, а лише може бути підставою для його звільнення від передбаченої законом чи договором відповідальності за його невиконання, зокрема сплати неустойки, відшкодування збитків, моральної шкоди тощо.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині розірвання Договору на виготовлення корпусних меблів № 15.01 від 15 січня 2022 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 передплату у розмірі 47000, 00 грн.
Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штраф за затримку виготовлення меблів в розмірі 13 400, 00 грн, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказана затримка виконання зобов`язань виникла у зв`язку з обставин непереборної сили, а саме воєнних дій за фактом агресії росії проти України, оскільки виробництво відповідача знадилось на окупованій території.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі, підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення, про відмову у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 13 400,00 грн.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на виконання умов Договору позивач сплатив ФОП ОСОБА_1 передплату в розмірі 47 000,00 грн суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки сплата передплати підтверджується умовами договору, а саме п.2.2. (Договору Замовник в момент підписання Договору вносить передплату, що складає 47000, 00 грн.). 
15 січня 2023 року Договір на виготовлення корпусних меблів № 15.01 було підписано сторонами, а отже передплата в розмірі 47 000,00 грн була сплачена. 
Факт невиконання договору відповідачем не оспорюється. 
Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду щодо розірвання Договору на виготовлення корпусних меблів № 15.01 від 15 січня 2022 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 передплати у розмірі 47 000, 00 грн не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково. 
Що стосується розподілу судових витрат суд зазначає наступне. 
В позовній заяві ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу понесених під час розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бубліченко М.В. було надано наступні документи:
02 грудня 2022 року між ОСОБА_2 та адвокатом Бубліченко М.В. було укладено договір № 06 про надання правової (правничої) допомоги. 
Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору Адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу у вигляді складання адвокатських запитів до органів державної влади відносно діяльності ФОП ОСОБА_1 , а також у складанні претензії до ФОП ОСОБА_1 відносно не виконання умов договору на виготовлення корпусних меблів № 15.01 (а.с. 32- 34). 
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 02 грудня 2022 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_8 за договором про надання правової допомоги № 06 від 02 грудня 2022 року - 2000,00 грн (а.с.35). 
01 лютого 2023 року між ОСОБА_2 та адвокатом Бубліченко М.В. було укладено договір № 13 про надання правової (правничої) допомоги.
Відповідно до пункту 1.1. цього договору Адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживачів, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору на виготовлення корпусних меблів № 15.01 (а.с. 36-38). 
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 01 лютого 2023 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_8 за договором про надання правової допомоги № 13 від 01 лютого 2023 року – 6500,00 грн (а.с.39). 
До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу понесених під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2023 року ОСОБА_2 , в особі його представника адвоката Бубліченко М.В. було надано наступні документи:
16 листопада 2023 року між ОСОБА_2 та адвокатом Бубліченко М.В. було укладено договір № 87 про надання правової (правничої) допомоги при перегляді справи в апеляційній інстанції (а.с. 202 - 207). 
Відповідно до пункту 1.1. договору Адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу у наступному вигляді: складання та направлення заяви про ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 635/1114/23 в Харківському апеляційному суді; складання та направлення до Харківського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у цивільній справі № 635/1114/23 (а.с. 202-207).
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 16 листопада 2023 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_8 за договором про надання правової допомоги № 86 від 16 листопада 2023 року – 3000,00 грн (а.с. 208).
Відповідно до розрахунку суми витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, за фактично надану правову допомогу за договором № 87 про надання правничої допомоги від 16 листопада 2023 року станом на 25 листопада 2023 року надана правова допомога, а саме: складання та направлення до Харківського апеляційного суду заяви про ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги у справі № 635/1114/23 – сума гонорару 500 грн; складання та направлення до Харківського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у цивільній справі № 635/1114/23 – сума гонорару 2500,00 грн (а.с. 209).
Натомість у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стець М.Л. заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Згідно з пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частина 1 стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).
Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Враховуючи характер виконаної адвокатом Бубліченко М.В. роботи, наданої у зв`язку із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності подання відповідних документів зі сторони ОСОБА_2 , значимості таких дій у справі, та витраченого часу представником у даній справі, а також заперечення ОСОБА_1 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням задоволення позову частково, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції 8950,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
При зверненні з позовом до суду судовий збір підлягав сплаті у розмірі 1073,60. 
ОСОБА_2 звільнений від сплати судового на підставі частини 1 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме - на 77,81 % (47000 х 100) : 60400 то судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 835,36 грн (1073,60 х 77,81%) підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави. 
Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджено, а саме, за подання апеляційної скарги – 1611,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням (квитанцією) від 05 листопада 2023 року № 5616-6605-5108-5222 (а.с. 178), разом з тим за подання апеляційної скарги розмір судового збору становив суму в розмірі 1610,40 грн. 
Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, зменшено суму, що підлягає стягненню, відповідачу має бути компенсовано пропорційно незадоволених позовних вимог - 357, 34 грн судового збору (1610,40 х 22,19 %).
Таким чином, з урахування частини 10 статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 478,02 грн (855,36 грн – 357,34 грн).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Розірвати Договір на виготовлення корпусних меблів № 15.01 від 15 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та Фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) передплату у розмірі 47000 (сорок сім тисяч) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8950 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 478 (чотириста сімдесят вісім) грн 02 коп.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий                                          Ю.М. Мальований

Судді                                                                 І.В. Бурлака 

                                                                        В.Б. Яцина