ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер провадження: 22-ц/819/209/23 Головуючий в 1 інстанції Булах Є.М.
Єдиний унікальний номер справи: 766/16740/20 Доповідач Орловська Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
11 жовтня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої Орловської Н.В.,
суддів Базіль Л.В.,
        Майданіка В.В.,
секретар Доброва К.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому зазначила, що відповідач є кандидатом на посаду Херсонського міського голови Херсонського району Херсонської області, у зв`язку з чим періодично проводить зустрічі з виборцями.
23 вересня 2020 року під час однієї з таких зустрічей ОСОБА_2 повідомив присутнім громадянам недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 , а саме про підстави її звільнення за корупцію, наявність у неї статусу викладача, який отримував хабарі зі студентів, а також перебування її у штабі ОСОБА_3 на платній основі.
Позивачка зазначає, що висловлені відповідачем факти є неправдивою інформацією, яка порушує презумпцію невинуватості, адже жодним судовим рішенням чи рішенням іншого компетентного органу не встановлено факт вчинення ОСОБА_1 будь-якого адміністративного чи кримінального правопорушення, у тому числі, пов`язаних з корупцією.
Відповідач поширив недостовірну інформацію на публічному заході серед невизначеного кола осіб. Вказана інформація є негативною та такою, що дискредитує позивачку, як науково-педагогічного працівника, порушуючи її право на повагу до честі та гідності та шкодить її діловій репутації. 
З огляду на викладене позивач просила суд:
-визнати недостовірною інформацію, що поширена ОСОБА_2 23 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 на зустрічі ОСОБА_2 з громадянами за адресою АДРЕСА_1 дивізії, наступного змісту: «Уволили за коррупцию … за взяточничество уволили», « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та « ІНФОРМАЦІЯ_2 в штабе Колихаєва, за платно»;
-зобов`язати ОСОБА_2 у строк 30 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену ОСОБА_2 23 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 на зустрічі ОСОБА_2 з громадянами за адресою АДРЕСА_1 дивізії, шляхом оголошення ОСОБА_2 на зібранні громадян за адресою АДРЕСА_1 дивізії, тексту спростування недостовірної інформації наступного змісту: «На виконання рішення суду повідомляю, що є недостовірною інформація відносно ОСОБА_1 , поширена мною, ОСОБА_2 23 вересня 2020 року на зустрічі з громадянами за адресою АДРЕСА_1 Гвардійської дивізії, про те, що її «Уволили за коррупцию ... за взяточничество уволили», « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та « ІНФОРМАЦІЯ_2 в штабе Колихаєва, за платно»; 
-встановити порядок виконання рішення суду в частині вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, поширену ним відносно ОСОБА_1 , а саме: зібрання громадян за адресою АДРЕСА_1 Гвардійської дивізії, має бути скликано шляхом розміщення письмових повідомлень на дошках оголошень на будинку  АДРЕСА_1 , а якщо таких немає - зібрання може бути скликане іншим загальнодоступним способом - шляхом публікації оголошень у мережі Інтернет або на одній із дошок оголошень чи іншому спеціальному місці для розміщення реклами, які є поблизу будинку  АДРЕСА_1 тощо; 
-текст письмового оголошення про зібрання, на якому буде оголошено текст спростування недостовірної інформації, має містити інформацію про дату, час, місце зібрання громадян, а також те, що ОСОБА_2 на виконання рішення суду буде зачитувати текст спростування недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 ;
-текст письмового оголошення про зібрання має бути опублікований не пізніше, ніж за 3 календарні дні до дати зібрання громадян. 
Додатково позивач просила сягнути з відповідача на свою користь документально підтверджені судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1681, 60 грн.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Вказане судове рішення мотивовано тим, що висловлені ОСОБА_2 твердження відносно позивачки не містять будь-яких фактичних відомостей, заявлених у категоричній формі, тверджень чи звинувачень у вчиненні позивачкою будь-яких конкретних кримінальних чи адміністративних корупційних правопорушень, а тому суд вважав їх оціночними судженнями відповідача.
За встановлених обставин і досліджених доказів судом не встановлено у висловлюваннях відповідача поширення інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Оскільки ОСОБА_1 у ході розгляду справи не доведено наявність повного юридичного складу правопорушення, а оспорювані висловлювання відповідача не є такими, що порушують її особисті немайнові права, тому вони не потребують спростування в розумінні вимог ст. ст.277, 278 ЦК України. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права,просить рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що повідомлені відповідачем невизначеному колу осіб обставини відносно позивачки не є оціночним судженням, а є недостовірною інформацією, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію як науково – педагогічного працівника. Зокрема, висловлена відповідачем інформація щодо звільнення позивачки за корупцію, отримання нею хабарів від студентів, а також щодо перебуванні у штабі ОСОБА_3 на платній основі має характер тверджень, які за своїм змістом можна підтвердити або спростувати офіційними документами, тому такі твердження є фактичними, а не оціночними.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не врахував норми ст. 62 Конституції України, якою передбачена презумпція невинуватості, що захищає від безпідставних звинувачень, ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію», у якій наведено розмежування між оціночним судженням та фактичним твердженням, а також ст. 16, 27 ЦК України, якими надано право на звернення з позовом про спростування недостовірної інформації. Також судом залишено поза увагою рішення ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України», у якому зазначено, що порушення презумпції невинуватості має місце вже тоді, коли твердження особи відображає думку щодо винуватості іншої особи, хоча цього ніколи не було встановлено у визначеному законом порядку.
З огляду на викладене апелянт наполягає на задоволенні її апеляційної скарги, скасуванні рішення суду першої інстанції та ухваленні нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Черевко Н.О., доводи апеляційної скарги не визнає, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2021р. залишити без змін. 
ОСОБА_2 вважає, що позивачкою не доведено факту поширення інформації саме відповідачем. Так, наданий до матеріалів справи уривок відеозапису не є допустимим електронним доказом, оскільки не містить такого обов`язкового реквізиту, як електронний цифровий підпис, а також не містить дати та часу його створення. Показання допитаних у судовому засіданні свідків також слід оцінювати критично, оскільки вони не містять конкретних фактів, є суперечливими та такими, що викликають сумніви у їх правдивості. 
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту та дати проведення відповідачем зустрічі з виборцями, а також поширення ним будь-якої інформації саме відносно позивачки. Зі змісту наданого ОСОБА_1 уривку відеозапису неможливо встановити, на чию адресу висловлюється відповідач, при цьому прізвища позивачки не озвучується. 
В судове засідання ОСОБА_1 не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки – повідомлення на зазначену нею у позовній заяві електронну скриньку. 
Оскільки позивачка не повідомила суд про причини неявки, заяви про відкладення судового засідання не надала, тому колегія суддів відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України вважає за можливе здійснити розгляд справи у її відсутність. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.
Наказом ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» №446/3 від 15.08.2017 року ОСОБА_1 з 28.08.2017 року звільнено з роботи доцента кафедри прикладної математики та економічної кібернетики у зв`язку з відмовою продовжити роботу внаслідок зміни істотних умов праці п. 6 ст. 36 КЗпП України. (а.с.8)
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2018 року у справі № 766/12480/17, залишеним без змін постановою апеляційного суду Херсонської області від 20.09.2018 року та постановою КЦС у складі ВС від 29.04.2020 року, скасовано наказ ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 15.08.2017 року №446/3 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри прикладної математики та економічної кібернетики та поновлено ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри прикладної математики та економічної кібернетики ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» з 28.08.2017 року. (а.с.9-20)
Наказом ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» №524/3 від 28.08.2018 року ОСОБА_1 28.08.2018 року звільнено з роботи доцента кафедри технології переробки та зберігання сільськогосподарської продукції у зв`язку із скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.21)
За обліками МВС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 07.10.2020 року до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджено довідкою серії ІІА №2088937. (а.с.24)
У Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення відомості про ОСОБА_1 відсутні.
До позовної заяви ОСОБА_1 надано оптичний диск з відеофайлом VID-1602784828547, який було досліджено судом першої інстанції та встановлено, що у вечірній час доби біля багатоповерхового житлового будинку у присутності невстановленого кола осіб (близько 10) мало місце висловлювання ОСОБА_2 .
Обґрунтовуючи підстави позову позивач посилалася на те, що висловлена відповідачем інформація є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує її честь, гідність та ділову репутацію, як науково – педагогічного працівника, у зв`язку з чим просила її спростувати у той самий спосіб, яким вона була поширена.
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Відповідно статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. (ч.1 ст.277 ЦК України)
Беручи до уваги зазначені конституційні положення та положення ЦК України слід дійти висновку, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження 12-110гс19).
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 381/2767/19, від 20 грудня 2021 року у справі № 134/55/19, від 28 червня 2022 року у справі № 723/4697/20.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Lingens v. Austria» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».
Апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (рішення ЄСПЛ від 27 лютого 2001 року у справі «Jerusalem v. Austria» № 26958/95, пункт 43).
Як вбачається зі змісту позовної заяви та доводів апеляційної скарги, предметом спростування за позицією ОСОБА_1 є висловлювання відповідача наступного змісту: «Уволили за коррупцию … за взяточничество уволили», «Вы ж преподаватель, который брал взятки со студентов » та « Она в штабе Колихаєва, за платно».
Суд першої інстанції, проаналізувавши наявну в матеріалах справи інформацію, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані висловлювання відповідача є його оціночними судженнями, оскільки мають ознаки припущень, без посилання на конкретні факти та обставини. При цьому, виходячи з досліджених судом доказів відсутні підстави вважати, що висловлювання ОСОБА_2 були спрямовані саме на адресу позивачки, а тому відсутні підстави вважати її особисті немайнові права порушеними. 
Крім того, як було зазначено вище, одним з елементів юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної особи, є доведення факту поширення недостовірної інформації серед невизначеного кола осіб.
Доведення вказаних обставин може здійснюватися за допомогою визнаних ЦПК України засобів доказування, в тому числі електронних доказів. 
Згідно ч.1,2 ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. 
З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій, відеозаписів тощо) як доказу у судовій справі, за умови дотримання стороною вимог щодо його форми та наявності обов`язкових реквізитів.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою на підтвердження факту поширення відповідачем неправдивої інформації, яка порушує її особисті немайнові права, надано оптичний диск з відеофайлом VID-1602784828547, який у порушення вимог ст. 100 ЦПК України не засвідчений електронним підписом, що унеможливлює визнання вказаного доказу таким, що відповідає критерію допустимості.
Крім того, за змістом ст.76 ЦПК України електронний доказ має бути джерелом даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Натомість, наданий позивачкою відеозапис не містить інформації про дату та час його створення, не відображає відомості про зафіксованих на ньому осіб, не дозволяє встановити дійсні обставини справи, а тому не може бути визнаний достовірним у розумінні ст.79 ЦПК України. 
З огляду на викладене, встановивши відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження поширення відповідачем недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачки, а також за відсутності повного юридичного складу правопорушення внаслідок оспорюваних висловлювань відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.
Повний текст судового рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Головуюча   ________________  Н.В.Орловська

Судді:  ________________  Л.В.Базіль

________________  В.В.Майданік