ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1376/23  Номер провадження 22-ц/814/4665/23	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2023 року 	м. Полтава  	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В. М.
при секретарі:  Чемерис А.К.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
представник позивача адвокат Остапенко І.О.
представник відповідача ОСОБА_2 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» 

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2023 року, постановлену суддею Савченко Л.І., повний текст ухвали складено – дата не вказана
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання протиправним та скасування рішення АТ «Полтаваобленерго», визнання протиправними дій АТ «Полтаваобленерго», -

В С Т А Н О В И В:
15 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Полтаваобленерго», в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення АТ «Полтаваобленерго», складене у формі протоколу №00007711 засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» від 24.01.2023 року по розгляду акта про порушення споживачем  ОСОБА_1 . ПРРЕЕ, визнати протиправними дії АТ «Полтаваобленерго» щодо нарахування енергії внаслідок порушень ПРРЕЕ з протоколом №00007711 від 24.01.2023 року у розмірі 135 028,69, що відображене в рахунку №23103549 від 24.01.2023 року; покласти на відповідача судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача АТ «Полтаваобленерго» - Момот Євгенія Леонідовича про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України – відмовлено.
Клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Остапенко Ірини Олександрівни про закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою від позову, на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України - задоволено.
Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання протиправним та скасування рішення АТ «Полтаваобленерго» та визнання протиправними дій АТ «Полтаваобленерго» - закрито у зв`язку із відмовою від позову, на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.
Стягнуто з АТ «Полтаваобленерго» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. 
Стягнуто з АТ «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 800 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивоване тим, що на час звернення до суду з позовом акт про порушення №00007711 від 13.10.2022 року не був скасований та не були скасовані усі нарахування, здійснені на його підставі, тому підстав для закриття провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України судом не встановлено. Таким чином, клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає. Враховуючи, що позивач відмовився від позову у зв`язку із тим, що спір був вирішений після звернення до суду з позовом, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку із відмовою позивача від позову. Отже, клопотання представника позивача про закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, оскільки позивач не підтримує своїх позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд, враховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи, надані послуги, витрачений час на виконання робіт (складення процесуальних документів, явку до суду), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 800 грн. Щодо стягнення судового збору, то суд першої інстанції зазначив, що позивач від сплати судового збору звільнений на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. 

В апеляційній скарзі АТ «Полтаваобленерго», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення, яким судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розподілі судових витрат судом першої інстанції не були належним чином та в повному обсязі досліджені всі матеріали справи, не взято до уваги клопотання та доводи відповідача про розподіл судових витрат та зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Вважає, що з врахуванням предмету та підстав позовних вимог, конкретних обставин справи, вказана позивачем вартість витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), розумності їх розміру, а їх розрахунок проведено неправильно. Крім того, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову, помилково застосував ч.6 ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача АТ «Полтаваобленерго» судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1  просить залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції 15.02.2023 року, в якому, зокрема, просив визнати протиправним та скасувати рішення АТ «Полтаваобленерго», складене у формі протоколу №00007711 засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» від 24.01.2023 року по розгляду акта про порушення споживачем ОСОБА_1 . ПРРЕЕ, визнати протиправними дії АТ «Полтаваобленерго» щодо нарахування енергії внаслідок порушень ПРРЕЕ з протоколом №00007711 від 24.01.2023 року у розмірі 135 028,69 грн., що відображене в рахунку №23103549 від 24.01.2023 року.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу №00007711 засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» від 18.04.2023 року по розгляду акту про порушення споживачем ПРРЕЕ, акт про порушення №00007711 від 13.10.2022 року та усі нарахування, здійснені на його підставі, скасовано (а.с. 153).

Враховуючи, що на час звернення до суду з позовом акт про порушення №00007711 від 13.10.2022 року не був скасований та не були скасовані всі нарахування, здійснені на його підставі, підстав для закриття провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України (відсутній предмет спору) судом не встановлено. 

Разом з цим, враховуючи, що позивач відмовився від позову у зв`язку із тим, що спір був вирішений після звернення до суду з позовом, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку із відмовою позивача від позову.

За таких обставин, суд першої інстанції визнав, що клопотання представника позивача про закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З врахуванням викладеного та враховуючи, що позивач не підтримує своїх позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову (позивач звернувся до суду з позовом 15 лютого 2023 року, а фактично позовні вимоги задоволені 18 квітня 2023 року, після звернення представника позивача до НКРЕКП із відповідними скаргами, як слідує із матеріалів справи (а.с.43-45)), суд першої інстанції визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 800 грн.

При цьому судом першої інстанції враховано складність справи та виконані адвокатом роботи та надані послуги, витрачений час на виконання робіт (складення процесуальних документів, явку до суду), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони.

Доводи представника відповідача щодо неспівмірності та розумності розміру адвокатських послуг судом першої інстанції визнані неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивач від сплати судового збору звільнений на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. (50 % судового збору, який підлягав сплаті за пред`явлений позов) ( було пред`явлено дві вимоги немайнового характеру).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4, 6, 9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.01.2021 р. при розгляді справи № 925/1137/19. 

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наведено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Згідно матеріалів цієї справи, одночасно з позовною заявою представником позивача заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу із зазначенням переліку виконаних робіт та витраченого часу на їх виконання. До позовної заяви додано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги № 10/23 від 08.02.2023 року, додатку №1 до договору про надання правової допомоги № 10/23 від 08.02.2023 року, а також документи на підтвердження повноважень адвоката Остапенко І.О. (а.с. 8, 48-52).

Крім того, у судовому засіданні 07 вересня 2023 року представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Остапенко І.О. надано детальний розрахунок суми судових витрат, які поніс ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, акт прийому – передачі послуг за договором про надання правничої допомоги №10/23 від 08.02.2023 року, копії платіжних інструкції про сплату послуг адвоката (а.с. 162-165)

У свою чергу відповідачем АТ «Полтаваобленерго» подано до суду першої інстанції клопотання про покладення судових витрат на позивача, посилаючись на відсутність предмету спору та обґрунтованість, розумність розміру понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу (а.с. 160).

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 21 800 грн.
Доводи апеляційної скарги про неспівмірність витрат на правову допомогу у даній справі не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи не обґрунтовані належними доказами.
Згідно умов укладеного договору про надання правничої допомоги №10/23 від 08.02.2023 року сторони визначили характер правничої допомоги, яка надається за цим договором. Оплата за надання правничої допомоги здійснюється клієнтом у безготівковій формі шляхом предоплати авансу, відповідно до орієнтовної вартості правничої допомоги, зазначеної в додатку 1. Після відпрацювання авансу, що може на вимогу клієнта підтверджуватися актом приймання передачі, подальша оплата гонорару проводиться по факту надання послуги, виконання роботи, відповідно до орієнтовної вартості правничої допомоги, визначеної у додатку №1 протягом 3 днів.
Копію вказаного договору про надання правничої допомоги №10/23 від 08.02.2023 року та додатку №1 до нього було приєднано до матеріалів позовної заяви та отримано відповідачем АТ «Полтаваобленерго» одночасно з копією позовної заяви. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно додатку №1 до договору визначено, що вартість представництва інтересів на стадії досудового врегулювання спору та в суді першої інстанції (аванс) становить від 15 000 грн., незалежно від витраченого часу на підготовку позовної заяви, скарги та інших процесуальних документів. Участь у судових засіданнях в суді першої інстанції згідно вказаного додатку №1 до договору оплачується окремо.
Детальний розрахунок суми витрат, які поніс ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом даної справи, наданий представником позивача суду першої інстанції узгоджується з вартістю наданих послуг адвоката, яка була погоджена сторонами договору. 
За таких обставин доводи відповідача АТ «Полтаваобленерго» про те, що розмір гонорару адвоката не відповідає дійсності, не заслуговують на увагу.
Крім того, колегія суддів враховує, що саме після звернення представника позивача до НКРЕКП із відповідними скаргами, відповідачем було повторно розглянуто акт про порушення №00007711 від 13.10.2022 року та прийнято рішення про його скасування (саме під час розгляду справи у суді першої інстанції). 
За таких обставин та враховуючи, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, колегія суддів вважає, що надані представником ОСОБА_1  – адвокатом Остапенко І.О. документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, а саме 21 800 грн. Вказаний розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та підлягає розподілу за результатами розгляду справи.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що спірні правовідносини між сторонами виникли 24.01.2023 року у зв`язку зі складанням протоколу №00007711 засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» від 24.01.2023 року по розгляду акта від 01.11.2022 року про порушення споживачем  ОСОБА_1 . ПРРЕЕ саме на підставі дій АТ «Полтаваобленерго». Скасування 18.04.2023 року протоколу №00007711 засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» від 24.01.2023 року відбулося саме за скаргами адвоката позивача під час розгляду справи у суді першої інстанції, у зв`язку з чим позивач відмовився від позову.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача АТ «Полтаваобленерго» судового збору у розмірі 1073,60 грн. на користь держави, оскільки він прийнятий з дотримання норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» - залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

       Повний текст постанови складено 29 листопада 2023 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов