ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року	  м. Одеса	Справа № 915/1582/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Врадіївське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2023, прийняте суддею Мавродієвою М.В., м. Миколаїв, повний текст складено 31.07.2023,
у справі №915/1582/21
за позовом: Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області)
до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Врадіївське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"
про стягнення 161 601,80 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 р. Державна екологічна інспекція Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) звернулась з позовом до Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство", в якому просила стягнути з відповідача суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених державі Україна, у розмірі 161601,80 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем, який є постійним лісокористувачем, покладеного на нього законодавством обов`язку щодо забезпечення охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, оскільки останнім було допущено протиправну вирубку лісів, внаслідок чого державі було завдано шкоду у розмірі 161601,80 грн.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 22.11.2021 відкрито провадження у справі №915/1582/21 та в подальшому ухвалою суду від 31.03.2023 замінено відповідача у даній справі – Державне підприємство "Врадіївське лісове господарство" на його правонаступника – Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Врадіївське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2023 у справі №915/1582/21 (суддя Мавродієва М.В.) позовні вимоги задоволено; стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Врадіївське лісове господарство" на розрахунковий рахунок UА588999980333189331000014474, Казначейство України (ел.адм.подат.), Миколаїв.ГУК/тг м.Первомайськ/24062100, Первомайська міська ТГ, код ЄДРПОУ 37992030 ("грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності") 161601,80 грн шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу; стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Врадіївське лісове господарство" на користь Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) 2424,03 грн судового збору. 
Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем факту порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, оскільки останній, будучи постійним лісокористувачем, допустив незаконну вирубку лісів на підвідомчій йому території, чим завдав шкоди навколишньому природному середовищу.
Не погодившись з ухваленим рішенням, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Врадіївське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2023 у справі №915/1582/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що місцевий господарський суд при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку стосовно наявності правових підстав для покладення на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Врадіївське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" юридичної відповідальності у вигляді обов`язку з відшкодування шкоди за порушення вимог природоохоронного законодавства, оскільки докази, що містяться у матеріалах справи, не дозволяють дійти висновку про наявність складу правопорушення, а також встановити особу правопорушника та підтвердити обґрунтованість розміру шкоди, заявленої до стягнення.
Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України).
Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 2684 грн (стаття 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік").
Враховуючи викладене та з огляду на ціну позову у даній справі (161601,80 грн), перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Врадіївське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 25.09.2023 вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції було встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 10.10.2023.
26.10.2023, тобто з пропуском встановленого судом строку, Державна екологічна інспекція Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу №4134/1.2 від 11.10.2023 (вх.№2255/23/Д2 від 26.10.2023), в якому просить апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Врадіївське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2023 у справі №915/1582/21 – без змін.
В силу частини першої статті 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на те, що відзив Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) на апеляційну скаргу №4134/1.2 від 11.10.2023 (вх.№2255/23/Д2 від 26.10.2023) поданий з пропуском строку, встановленого в ухвалі Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 про відкриття апеляційного провадження у справі №915/1582/21, а також те, що позивач не порушував питання про продовження вказаного процесуального строку, зазначений відзив залишається без розгляду, у зв`язку з чим Південно-західний апеляційний господарський суд не надає оцінку викладеним у ньому доводам.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у визначеному складі суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.
Згідно зі статтею 1 статуту Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство", затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України №473 від 20.08.2007 (далі – статут Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство"), дане підприємство створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України №133 від 31.10.1991 "Про організаційну структуру управління лісовим господарством України", засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України та входить до сфери управління Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства.
У пунктах 3.1, підпункті 3.2.6 пункту 3.2 статуту Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" зазначено, що вказане підприємство створено з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів; охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування підприємству. Одним з основних напрямків діяльності підприємства є, зокрема, охорона лісів і захисних лісонасаджень від незаконних порубів, пошкоджень тощо.
На підставі наказу начальника Державної екологічної інспекції у Миколаївській області №25 від 17.02.2020 державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища у період з 20.02.2020 по 27.02.2020 було здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог природоохоронного законодавства Державним підприємством "Врадіївське лісове господарство" при здійсненні господарської діяльності в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.
За результатами проведення вищенаведеної позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Державною екологічною інспекцією у Миколаївській області складено відповідний акт №02-03-07-08/60М/20 від 27.02.2020, який підписаний посадовими особами позивача (державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища) і директором Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" без зауважень та в якому зафіксовано факт виявлення під час даної перевірки 39 незаконно зрізаних дерев різних порід (гледичія, софора, клен, акація) в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області у кварталі 30 виділи 3 та 6. Крім того, було складено протокол про адміністративне правопорушення №000058 від 27.02.2020 та винесено припис №02-03-07-08/42М/20 від 28.02.2020 щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства.
В ході проведення зазначеної позапланової перевірки також було складено польові перелікові відомості дерев, видалених в кварталі 30 (виділи 3 та 6) на території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, які підписані без зауважень посадовими особами позивача (державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища) та представниками відповідача (головним лісничим Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство", майстром лісу Первомайського лісництва Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство", помічником лісничого Первомайського лісництва Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство").
Державне підприємство "Врадіївське лісове господарство" у письмових поясненнях №102 від 17.03.2020 до акту перевірки №02-03-07-08/60М/20 від 27.02.2020 зазначило, що квартал 30 (виділи 3 та 6) на території Первомайського лісництва Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області є доступним для вчинення незаконних самовільних порубок та зручним для вивезення незаконно добутої деревини.
Наказом директора Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" №17 від 04.03.2020 "Про усунення порушень, встановлених за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) Державною екологічною інспекцією у Миколаївській області від 20.02.2020-27.02.2020" з метою усунення порушень щодо дотримання даним державним підприємством вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, виявлених під час проведення позапланове заходу державного нагляду (контролю), проведеного в період з 20.02.2020 по 27.02.02.2020, та на виконання припису №02-03-08/42М/20 від 28.02.2020, зокрема, оголошено догани лісничому Первомайського лісництва за неналежний контроль за роботою державної лісової охорони по охоронні та захисту лісу від незаконних (самовільних) порубок та майстру лісу Первомайського лісництва майстерської дільниці №5 за неналежний контроль по охоронні та захисту лісу від незаконних (самовільних) порубок.
06.03.2020 Державна екологічна інспекція у Миколаївській області звернулася до Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області з заявою про злочин №04/01-14/761 від 05.03.2020, в якій повідомила про факт незаконної вирубку лісу в межах території Первомайського лісництва Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" у кварталі 30 (виділи 3 та 6).
За вказаною заявою 06.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020150110000501 внесено запис про початок досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 246 Кримінального кодексу України, але в подальшому постановою старшого слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП у Миколаївській області від 07.03.2021 зазначене кримінальне провадження було закрито.
03.04.2020 Державна екологічна інспекція у Миколаївській області направила на адресу Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" письмову вимогу №03/03-02/1058 про відшкодування в бюджет Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області 161601,80 грн шкоди, заподіяної в результаті порушення лісового законодавства у вигляді незаконної вирубки 39 дерев різних порід в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області у кварталі 30 (виділи 3 та 6).
В адресованому Державному підприємству "Врадіївське лісове господарство" листі №6212/1.2 від 21.10.2021 позивач знову запропонував вжити заходів щодо відшкодування збитків у розмірі 161601,80 грн, завданих внаслідок незаконної вирубки 39 дерев різних порід в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області у кварталі 30 (виділи 3 та 6).
Наказом Державного агентства лісових ресурсів №924 від 28.10.2022 було вирішено припинити Державне підприємство "Врадіївське лісове господарство" шляхом його приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".
У матеріалах справи також містяться копії лісорубного квитка від 04.01.2019, виданого постійному лісокористувачу – Державному підприємству "Врадіївське лісове господарство"; розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного знищення дерев (без лісорубного квитка) на території Первомайського лісництва Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" квартал 30 (виділи 3 та 6) в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області; адресованого Державній екологічній інспекції у Миколаївській області листа Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" №78 від 27.02.2020 щодо рубок в межах території Первомайського лісництва Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" у кварталі 30 (виділи 3 та 6), а також постанови Державної екологічної інспекції у Миколаївській області про закриття справи №28 від 13.04.2020.
Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача суми шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених державі Україна, у розмірі 161601,80 грн.
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, оскільки останній, будучи постійним лісокористувачем, допустив незаконну вирубку лісів на підвідомчій йому території, чим завдав шкоди навколишньому природному середовищу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні. 
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції вбачає, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України №802 від 09.09.2020 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів та ліквідацію територіальних органів Державної екологічної інспекції" та наказу Державної екологічної інспекції України №502 від 22.12.2020 "Про питання діяльності Державної екологічної Інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області)" повноваження Державної екологічної інспекції в Миколаївській області з 23.12.2020 розпочала здійснювати Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області).
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. 
Правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин. Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.
Саме така стала правова позиція Верховного Суду викладена у низці постанов, зокрема, від 10.09.2020 у справі №420/5772/18, від 06.10.2020 у справі №804/958/17, від 30.11.2020 у справі №260/453/19 та від 30.12.2020 у справі №805/4361/17-а.
В силу пунктів 10, 11 Розділу II Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України №230 від 07.04.2020 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.04.2020 за №350/34633, Державна екологічна інспекція відповідного округу пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами, а також вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах.
За таких обставин, беручи до уваги те, що правонаступником Державної екологічної інспекції в Миколаївській області безпосередньо в силу акту законодавства стала Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), остання виступає органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим, відповідно, є належним позивачем у даній справі.
За умовами частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової шкоди.
Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі статтею 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
В силу частини першої статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають, зокрема, відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища (стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища")
Відповідно до приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Колегія суддів враховує, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
При цьому у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника, тобто на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, в свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного із зазначених елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Відповідно до статей 16, 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Відповідно до частини першої статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
За змістом пункту 5 частини другої статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
У статті 107 Лісового кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
За таких обставин, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Аналогічна стала правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі №909/976/17, а також в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.09.2023 у справі №927/32/23, від 27.03.2018 у справі №909/1111/16, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, 19.09.2018 у справі №925/382/17, 09.12.2019 у справі № 906/133/18, 20.02.2020 у справі № 920/1106/17 тощо.
Постановою Кабінету Міністрів України №1003 від 07.09.2022 "Деякі питання реформування управління лісової галузі" було погоджено утворення Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", яке є правонаступником майна, прав та обов`язків спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються; права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, затверджених матеріалів лісовпорядкування, затверджених розрахункових лісосік, затверджених поділів лісів на категорії, виділених особливо захисних лісових ділянок спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються; одержаних сертифікатів ведення лісового господарства PEFC та FSC спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються; договорів довгострокового тимчасового користування лісами державної власності, лісових сервітутів, договорів про умови ведення мисливського господарства спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються; дозвільних документів на спеціальне використання лісових ресурсів та інших документів дозвільного характеру, ліцензій на провадження господарської діяльності та отриманих висновків з оцінки впливу на довкілля до закінчення строку їх дії.
З огляду на викладене, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", яке є правонаступником права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, затверджених матеріалів лісовпорядкування, виступає особою, на яку покладено обов`язок забезпечувати збереження лісів та не допускати незаконної вирубки дерев.
Для покладення на постійного лісокористувача обов`язку з відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу через незабезпечення охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, першочерговим є з`ясування обставини щодо встановлення факту порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, тобто у даному випадку, здійснення незаконної порубки дерев.
При цьому для встановлення судом, чи мало місце правопорушення, основним доказом є акт перевірки, який (акт) відповідно до статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" є документом, що фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб`єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, зокрема, у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Між тим, такий доказ як акт перевірки сам по собі не може бути єдиним чи вичерпним доказом підтвердження правопорушення природоохоронного законодавства. Подані сторонами докази, на підтвердження своїх вимог та заперечень, мають бути оцінені судами як окремо кожен, так і в їх сукупності (постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі №927/32/23, від 18.05.2023 у справі №914/669/22 та від 18.05.2023 у справі №924/669/22).
У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.
Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що факт незаконної вирубки лісів на території, підвідомчій Державному підприємству "Врадіївське лісове господарство", підтверджується актом перевірки №02-03-07-08/60М/20 від 27.02.2020 та польовими переліковими відомостями дерев, які підписані посадовими особами позивача (державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища) і представниками Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" без будь-яких зауважень, а також письмовими поясненнями Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" №102 від 17.03.2020 до акту перевірки №02-03-07-08/60М/20 від 27.02.2020, в яких останнім підтверджується зафіксований у даному акті факт порушення вимог природоохоронного законодавства, та наказом директора Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" №17 від 04.03.2020 "Про усунення порушень, встановлених за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) Державною екологічною інспекцією у Миколаївській області від 20.02.2020-27.02.2020".
Крім того, жодного доказу на підтвердження внесення до вищенаведених акту перевірки №02-03-07-08/60М/20 від 27.02.2020 та польових перелікових відомостей дерев недостовірної інформації (зокрема, щодо факту вирубки дерев, їх кількості, замірів діаметру зрізу, розміру шкоди тощо) відповідачем до місцевого господарського суду подано не було. Докази здійснення лісогосподарських заходів, тобто рубки догляду за лісом, санітарної рубки, лісовідновної рубки в деревостанах, що втрачають захисні, водоохоронні та інші корисні властивості, рубки, пов`язані з реконструкцією малоцінних молодняків і похідних деревостанів тощо, на території Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" у матеріалах справи також відсутні.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд зазначає, що постійний лісокористувач – Державне підприємство "Врадіївське лісове господарство", правонаступником якого в подальшому стало Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Врадіївське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", не виконало свого обов`язку щодо збереження дерев.
Зазначена поведінка Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Врадіївське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" є протиправною, оскільки вона мала наслідком завдання шкоди навколишньому природному середовищу, при цьому відсутність своєї вини відповідачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведена. 
За результатами перевірки обґрунтованості розміру заявлених до стягнення збитків колегія суддів, виходячи з відомостей, зазначених у наявних в матеріалах справи польових перелікових відомостях дерев, які підписані представниками Державної екологічної інспекції у Миколаївській області та Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" без зауважень, та з урахуванням Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008, встановила правильність визначення позивачем розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного знищення дерев (без лісорубного квитка) на території Первомайського лісництва Державного підприємства "Врадіївське лісове господарство" квартал 30 (виділи 3 та 6) в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.
Отже, беручи до уваги доведеність позивачем наявності складу правопорушення, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову у даній справі.
Доводи скаржника про те, що відповідальність за завдану шкоду у даному випадку має нести виключно особа, яка здійснила незаконну рубку, колегією суддів оцінюються критично, адже законодавством про охорону навколишнього природного середовища передбачено дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність за порушення лісового законодавства, які мають різні підстави застосування до особи правопорушника. Зокрема, у цій справі підставою позову виступає наявність складу цивільного правопорушення у діях лісокористувача щодо незабезпечення ним охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території та допущення самовільної вирубки лісу, а відтак наявність/відсутність вироку у кримінальному провадженні щодо притягнення до відповідальності осіб за незаконну порубку лісу не є визначальним для покладення на лісокористувача цивільно-правової відповідальності на підставі статті 1166 Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 28.09.2023 у справі №927/32/23, від 18.02.2019 у справі №926/869/18 та від 30.11.2021 у справі №926/2174/20. 
За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм права при ухваленні рішення від 19.07.2023 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Врадіївське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2023 у справі №915/1582/21 – без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне спеціалізоване підприємство "Ліси України" в особі філії "Врадіївське лісове господарство" Державного спеціалізованого підприємства "Ліси України".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та у строки, визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 24.11.2023.

Головуючий суддя                                                                       С.В. Таран

Суддя                                                                                           К.В. Богатир

Суддя                                                                                           Л.В. Поліщук