ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 739/486/23
провадження № 51-2862 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
засудженого в режимі відеоконференції        ОСОБА_6 ,
захисника                                                               ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_6 на ухвалу судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2023 року та ухвалу судді Чернігівського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2023 року було повернуто клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк для належного оформлення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, засуджений ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою судді Чернігівського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу було подано на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі з доповненнями, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам кримінального провадження, просить ухвалу судді суду першої інстанції та ухвалу судді суду апеляційної інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Так, не погоджуючись з рішенням судді суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 стверджує, що: 
- суддею суду першої інстанції під час судового розгляду не було забезпечено його участь та участь захисника; 
- не враховано додану до клопотання характеристику особи засудженого;
- в порушення статей 392, 393 КПК України безпідставно зазначено в ухвалі про те, що вона не підлягає апеляційному оскарженню;
- зміст оскаржуваної ухвали судді суду першої інстанції суперечить рішенням Конституційного Суду України, постановленим у справі №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року та у справі № 6-рп/2000;
- його клопотання було подано в порядку, передбаченому статтями 81, 82 КК України, а тому не потрібно було надавати перелік документів, які встановлені Порядком визначення ступеня виправлення засуджених, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року№ 294/5                              (далі - Порядок).
Крім того, на обґрунтування своєї касаційної скарги засуджений з підстав, детально викладених у його касаційній скарзі, зазначає, що: 
- норми кримінального закону в частині наявності такого виду покарання, як довічне позбавлення волі, а також положення ч. 1 ст. 5 КК України, є незаконними;
- найбільш суворим видом покарання, з огляду на зміст рішень Конституційного Суду України у справах № 1-7/99, 6-рп/2000 та № 1-3/2000, має бути позбавлення волі на строк 15 років;
- зазначені рішення Конституційного Суду України спростовують Закон України від 22 лютого 2000 року № 1483-3, яким було незаконно введено в КК України покарання у виді довічного позбавлення волі;
- відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Веренцов проти України» рішення Конституційного Суду України є законом та за результатами тлумачення норм якого, необхідно адаптувати кримінальне право.
Разом з тим, засуджений ОСОБА_6 стверджує, що суддя суду апеляційної інстанції: 
- в порушення вимог ст. 403 КПК України приховав подані ним доповнення до апеляційної скарги;
- не врахував доводи апеляційної скарги з доповненнями щодо порушення статей 314, 539 КПК України;
- дійшов неправильних висновків про те, що клопотання не містить послідовності та з нього неможливо встановити вимоги;
- порушив вимоги ст. 10 Конституції України, ст. 29 КПК України та ст. 12 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»;
- в порушення вимог ст. 404 КПК України не надав оцінку його клопотанню, поданому до суду першої інстанції. 
Водночас у своїх доповненнях до касаційної скарги засуджений зазначає, що: 
- посилання в ухвалі судді суду апеляційної інстанції на Порядок визначення ступеня виправлення засуджених, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року№ 294/5, є протиправними, оскільки вказаний наказ суперечить нормам процесуального закону; 
- КПК України не передбачено долучення до вищенаведеного клопотання, вказаних в ухвалі судді суду апеляційної інстанції документів;
- адміністрацією ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань № 30» було відмовлено засудженому у наданні відповідних документів.
Таким чином засуджений ОСОБА_6 вважає, що в порушення положень статей 14, 15 Міжнародного пакта про громадянські і політичні права, його було позбавлено законного права на вирішення питання про призначення йому незаконного покарання.
На зазначену касаційну скаргу засудженого заперечень від учасників судового провадження не надходило.
 
Позиції інших учасників судового провадження 
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу з доповненнями та просили її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення поданої засудженим ОСОБА_6 касаційної скарги з доповненнями.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі з доповненнями доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженогопідлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. 
Скасування судом касаційної інстанції судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій з підстав неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
Таким чином доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам справи, не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, колегія суддів також не приймає до уваги доводи засудженого в частинні незаконності ухвали судді місцевого суду, оскільки з огляду на положення, передбачені ст. 424 КПК України ухвала суду першої інстанції, яка не була переглянута в апеляційному порядку по суті не може бути предметом касаційного розгляду, у зв`язку з чим вимоги касаційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції не підлягають задоволенню.
Що ж стосується доводів засудженого ОСОБА_6 про незаконність ухвали судді суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, з підстав того, що таке рішення було постановлено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, то Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції про повернення його клопотання про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскаржив таке рішення в апеляційному порядку. 
Ухвалою судді Чернігівського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу було подано на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Разом з тим, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині необхідності повернення клопотання засудженому, суд апеляційної інстанції вказав, що наведені в клопотанні останнього доводи та висловлювання мовою, якою не ведеться в Україні судочинство, не мають жодних правових підстав для прийняття друкованих текстів від ув`язненого з незрозумілим змістом. При цьому суд також зауважив, що судові рішення, які не перешкоджають повторному зверненню до суду, в апеляційному порядку не оскаржуються.
Перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла наступного висновку.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України та КПК України основними засадами судочинства, у тому числі забезпеченням апеляційного і касаційного оскарження рішення суду.
Водночас право на апеляційне оскарження є складовою частиною права на справедливий суд, яке передбачено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантовано право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема, верховенства права та забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для відкриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції має перевірити чи постановлено суддею суду першої інстанції рішення в межах його компетенції з огляду на положення, передбачені відповідними нормами КПК України, зокрема, в даному випадку розділом VIIIцього Кодексу.
Як убачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням в порядку виконання вироку на підставі статей 537, 539 КПК України.
Відповідно до норм КПК України питання, які виникають під час виконання судових рішень, мають розглядатися судом згідно положень, передбачених розділом VIIIцього Кодексу.
Так, ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено питання, які має право вирішувати суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, під час виконання вироків.
Положеннями ч. 1 ст. 539 КПК України передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Абзацом 1 ч. 3 ст. 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово, крім питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, розгляд якого здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Згідно ч. 6 ст. 539 КПК України за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Водночас положеннями чинного кримінального процесуального закону, зокрема розділом VIII КПК України, за наслідками звернення з клопотанням, поданим в порядку виконання вироку, не передбачено ухвалення судового рішення суду першої інстанції про повернення такого клопотання для належного оформлення.
З огляду на зазначене відповідно законодавцем і не могло бути передбачено оскарження в апеляційному порядку рішень, постановлення яких не врегульовано чинними положеннями КПК України.
Проте суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження з підстав того, що апеляційна скарга була подана на рішення суду першої інстанції, яке, на переконання цього суду, не підлягає апеляційному оскарженню, не врахував зазначених обставин та дійшов передчасних висновків про необхідність застосування положень ч. 4 ст. 399 КПК України.
Вказані порушення, на переконання колегії суддів, є істотними, оскільки вони перешкодили суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
Таким чином, враховуючи положення ст. 424 КПК України та вищенаведені істотні порушення вимог процесуального закону, Верховний Суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційної скарги з доповненнями засудженого в іншій частині, у зв`язку з чим касаційна скарга відповідно до вимог ст. 436 КПК України, підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України - скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого слід урахувати наведене та прийняти законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 412, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2023 року про повернення клопотання, поданого в порядку виконання вироку- скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                            ОСОБА_3