Постанова
Іменем України
 
30 жовтня 2023 року                                 
                                                
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/8335/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді: Мазурик О. Ф., 
суддів: Желепи О. В., Поливач Л. Д., 
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області  
 
від 16 лютого 2023 року
 
в складі судді Радзвілі А. Г.
 
у цивільній справі №361/5603/18 Броварського міськрайонного суду Київської області  
 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення виплаченого страхового відшкодування
 
                                                 У С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2018 року позивач - Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", Товариство) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в розмірі 130 885,20 грн, виплаченого, потерпілій в дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП) особі.
 
Позов обґрунтовано тим, що 13 грудня 2016 року між ПАТ "Миронівський хлібопродукт" та ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" укладений договір добровільного страхування транспортного засобу №К-079844, предметом якого є страхування транспортного засобу Lexus, державний номерний знак НОМЕР_1 . У відповідності до умов даного договору, ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" взяло на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, сплатити на користь потерпілого страхове відшкодування. 
10 вересня 2017 року, о 00 год. 02 хв., в м. Києві на мосту Либідський, електроопора №4 сталася ДТП за участю транспортного засобу Lexus, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу Nissan, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобіль Lexus, державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Зазначив, що згідно умов договору добровільного страхування Товариство здійснило потерпілій в ДТП особі виплату страхового відшкодування у розмірі 230 375,20 грн.  А у зв`язку з тим, що транспортний засіб Nissan, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_1 , був застрахований у ВАТ "НАСК "Оранта" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач звернувся до страховика відповідача з претензією про виплату страхового відшкодування. ВАТ "НАСК "Оранта" здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 99 450,00 грн. Після цього Товариство звернулося до відповідача із претензією про відшкодування різниці між завданою шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 130 885,20 грн (230 375,20 грн. - 99450,00 грн). Однак відповідач так і не сплатив на користь ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" 130 8858,20 грн, а тому подано даний позов.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2023 року позов задоволено у повному обсязі.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачем не надано суду копії договору добровільного страхування, на який він посилається у позовній заяві. Вважав, що таким чином матеріали справи не підтверджують можливість суду стверджувати про укладення договору добровільного страхування транспортного засобу №К-079844.
 
Судом не взято до уваги, що матеріали справи не містять належних доказів оплати страхувальником страхового платежу за договором добровільного страхування.
 
Вказував, що з матеріалів справи не вбачається вжиття жодних дій позивача щодо з`ясування саме прямого збитку вигодонабувача внаслідок ДТП, а рахунок від 14.09.2017 на суму 236 375,20 грн ніхто не перевіряв на об`єктивність, не з`ясовував чи не зловживали СТО та вигодонабувач за договором страхування своїми правами щодо фіксування в рахунку саме тих пошкоджень автомобіля, які відносяться до ДТП 10.09.2017; саме тих робіт, деталей та матеріалів, які необхідні для усунення таких пошкоджень; цін СТО на відповідні роботи, деталі та матеріали.
 
На думку скаржника, виплата позивачем страхового відшкодування двома однаковими частинами є свідченням введення суду в оману щодо дійсного розміру страхового відшкодування, чого враховано не було при ухваленні рішення.
 
Судом не взято до уваги, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення зазначено відомості про пошкодження транспортного засобу Lexus, державний номерний знак НОМЕР_1 , в ДТП , які відрізняються від переліку пошкоджень, вказаних в рахунку СТО від 14.09.2017. Додав, що у рахунку СТО від 14.09.2017, виписаному                    ОСОБА_3 , немає жодної інформації про те, що зазначена фізична особа є фахівцем у галузі оцінювання матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, а додаткових документів, що підтверджують таку інформацію позивачем не надано. А також в рахунку СТО відсутня інформація про наявність будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між тими роботами, деталями, матеріалами, які зазначені в ньому, з ДТП, яке мало місце 10.09.2017.
 
Крім цього, звернув увагу на те, що рахунок СТО не відповідає вимогам, які ставляться до експертизи, визначеним ст. 102 ЦПК України.
 
Резюмував, що наданий позивачем рахунок від 14.09.2017 не відображає повної інформації про дійсний та реальний матеріальний збиток, якого завдав відповідач вигодонабувачу в результаті ДТП, яка сталася 10.09.2017, а тому такий доказ не є підставою для задоволення позову.
 
Суд не врахував, що при проведенні автотоварознавчої експертизи позивач не виконав вимоги експерта про надання автомобіля для проведення експертизи. Експерт переписав пошкодження автомобіля з рахунку СТО від 14.09.2027, оскільки не міг знати, які саме пошкодження автомобіля відносяться до тих, які були отримані в ДТП 10.09.2017, а які при інших обставинах; не бачив ні пошкодженого, ні відремонтованого автомобіля, ні його фотографій.
 
Судом не взято до уваги, що позивачем порушено порядок подання доказу - диску з кольоровими фотографіями пошкодженого об`єкта дослідження.
 
Вважав, що суд, постановляючи ухвалу про проведення транспортно-трасологічної експертизи, таким чином визнав, що висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи є неналежним і недопустимим доказом у справі.
 
Суд не зробив жодних висновків про наданий відповідачем доказ сплати частини завданих збитків у розмірі 7 000 грн.
 
Також, як на підставу скасування рішення суду в обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що позовну заяву підписала не уповноважена особа на вчинення такої дії; пояснення та інші документи від імені Товариства, які подані до суду, теж підписано не уповноваженою на це особою.
 
За наведених обставин просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду                 Київської області від 16.02.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Також в апеляційній скарзі відповідач заявив клопотання про виклик до суду в якості свідка для надання пояснень ОСОБА_4 , визнавши поважним пропуск строку для подання такого клопотання та поновити такий строк; про визнання поданий 09.04.2014 позивачем диск та інформацію, що міститься на ньому, неналежними та недопустимим, а також вилучити їх з матеріалів справи; визнати висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 15.07.2020 необґрунтованим.
Крім цього, в апеляційній скарзі відповідач просив проводити розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні за його участі.
Колегія суддів вважає, що клопотання про розгляд справи в судовому засіданні не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява  №64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Київський апеляційний суд надав учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Більш того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. 
Зважаючи на те, що відповідач не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого розгляду справи необхідно провести усні слухання, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року в задоволенні інших клопотань відповідача, які зазначені в апеляційній скарзі, відмовлено. 
Відповідач належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 16.02.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (том 2, а. с. 222). Крім того, відповідач звертався до суду із заявою про розгляд справи в судовому засіданні за участю учасників справи, в якій зазначив про те, що йому відомо про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників (том 2, а. с. 223-224).
Позивач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 16.02.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги (том 2, а. с. 221).
Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновку суду про задоволення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 грудня 2016 року між ПАТ "Миронівський хлібопродукт" та ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) №06/02-40К-0079844, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, щодо транспортного засобу Lexus, державний номерний знак НОМЕР_1 .
На підставі вищевказаного Договору добровільного страхування транспортного засобу від 13.12.2016 видано Поліс К-0079844, який в свою чергу відповідає Договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) №06/02-40К-0079844 від 13.12.2016. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що даний поліс укладався в межах Генерального Договору №4635-15/69 Комплексного добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) від 06 січня 2016 року, який укладено між ПАТ "Миронівський хлібопродукт" та ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", пунктом 1.1. якого визначено, що страховик бере під страховий захист від страхових ризиків транспортні засоби страхувальника та осіб, що керують та знаходяться в застрахованих транспортних засобах.
В свою чергу, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що було укладено договір добровільного страхування №К-0079844.
Отже, з наведеного слідує, що договір №06/02-40К-0079844 від 13.12.2016 укладено в рамках генерального договору №4635-15/69 від 06.01.2016 та на підставі якого було видано бланк полісу з номером К-079844.
Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника, що позивачем не надано договору добровільного страхування, на який він посилається в позовній заяві.
Колегія суддів також вважає безпідставними доводи скаржника і про те, що договір добровільного страхування є недійсним, що на думку відповідача, повинно було бути підставою для відмови в задоволенні позову, з огляду на таке.
Так, в апеляційній скарзі, окрім іншого, відповідач посилався на те, що про набрання договором добровільного страхування чинності може свідчити його оплата. 
 В сою чергу, як вбачається зі змісту договору добровільного страхування, в останньому зазначено, що загальний страховий платіж становить 54 000 грн (том 1, а. с. 42).
Матеріалами справи також підтверджується, що позивач надав суду доказ сплати страхувальником за договором добровільного страхування страхового платежу, а саме платіжне доручення №3759110004 від 20 грудня 2016 року. З даного платіжного доручення вбачається, що ПАТ "Миронівський хлібопродукт" сплатив ТОВ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" страховий платіж в сумі 54 000 грн, згідно генерального договору №4635-15/69 від 06.01.2016 (том 1, а. с. 113).
Отже, в цілому доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем належних доказів укладення договору добровільного страхування є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
За умовами вищевказаного договору добровільного страхування, ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь потерпілого страхове відшкодування.
10 вересня 2017 року, о 00 год. 02 хв., у м. Києві на мосту Либідський, електроопора №4, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Lexus, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу Nissan, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб Lexus, державний номерний знак                              НОМЕР_1 , отримав механічні ушкодження.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у                 ПАТ "НАСК "Оранта" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становив 100 000,00 грн (510,00 грн - франшиза).
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року у справі №757/55163/17-п, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. У змісті постанови зазначено, що суд вивчивши та оцінивши матеріали справи, вважав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується доказами, наявними у справі про адміністративне правопорушення. Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП. 
Згідно рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Віді Еліт" (далі - ТОВ "Віді Еліт") №ЕЛюС-0015673 від 14.09.2017 витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу Lexus, державний номерний знак НОМЕР_1 , становлять в сумі 236 375,20 грн. 
Потерпіла сторона звернулася до позивача із заявою від 26.09.2017 про виплату страхового відшкодування, яке просила сплатити двома рівними частинами на СТО -                 ТОВ "Віді Еліт".
Згідно страхового акту №170000127069 від 26.09.2017 та розрахунку суми страхового відшкодування, складених ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», розмір страхового відшкодування становить 230 375,20 грн.
Платіжними дорученнями №3Р057815 від 28.09.2017 та №3Р058413 від 29.09.2017 підтверджується, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 230 375,20 грн на користь ТОВ "Віді Еліт".
Посилання скаржника на те, що виплата страхового відшкодування здійснена двома платежами свідчить про маніпулювання з боку позивача щодо розміру страхового відшкодування колегія суддів вважає неспроможними, оскільки оплата рівними частинами на рахунок СТО не впливає на визначення розміру завданої шкоди та фактично є лише власними роздумами відповідача. 
Після виплати потерпілій особі страхового відшкодування ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до страховика ОСОБА_1 - ПАТ "НАСК "Оранта" із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 230 375,20 грн 
21 лютого 2018 року ПАТ "НАСК "Оранта" виплатило ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування у розмірі 99 490 грн.
Позивач звернувся до відповідача із претензією про відшкодування шкоди в розмірі 130 885,20 грн. (230375,20-99450,00), проте відшкодування з боку відповідача здійснено не було.
З матеріалів справи також вбачається, що за клопотанням відповідача ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року призначено судову автотоварознавчу експертизу. 
За результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи 21 липня 2020 року складено Висновок експерта №21579/19-54, згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Lexus, державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті ДТП, яка сталася 10.09.2017, станом на дату ДТП складала 236 242,75 грн, а вартість матеріального збитку - 251 478,58 грн.
Крім цього, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року у справі було призначено судову транспортно-трасологічну експертизу, яку не проведено через не надання учасником справи додаткових матеріалів.
Суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 993, 1188, 1192, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", а також установивши, що  вартість матеріального збитку, завданого ПАТ "Миронівський хлібопродукт" пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, у зв`язку з чим обґрунтовано задовольнив позов у повному обсязі.  
 
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, щодо застосування аналогічних положень закону в подібних правовідносинах, яка неодноразово була висловлена в постановах Верховного Суду.
 
Доводи апеляційної скарги, що рахунок ТОВ "Віді Еліт" від 14.09.2017, на підставі якого позивачем визначено розмір страхового відшкодування, є неналежним доказом на підтвердження позовних вимог, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.
 
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку.
 
Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
У відповідності до положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) бо іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договорустрахування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.
 
Як вбачається зі змісту договору добровільного страхування наземного транспорту від 13.12.2016 року (пункти 17, 23.7 Договору) сторони договору погодили, що при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на підставі рахунків з CTO-партнера (згідно з умовами п. 23.7 Договору).
 
З матеріалів справи вбачається, що з метою визначення вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля Lexus, державний номерний знак    НОМЕР_1 , ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було здійснено направлення страхувальника на СТО-партнера - ТОВ «Віді Еліт», яким в сою чергу виставлено Рахунок-фактуру №ЕЛюС-0015673 від 14.09.2017. Згідно Рахунку-фактури від 14.09.2017 вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus, державний номерний знак    НОМЕР_1 , склала: 236 375,20 грн.
 
А як вже вказувалося вище, на підставі рахунку ТОВ "Віді Еліт" від 14.09.2017 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» складено розрахунок страхового відшкодування та в подальшому, згідно страхових актів, виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 230 375,20 грн. До того ж, на підтвердження здійснення ремонту позивачем до суду надано акт виконаних робіт від 29.11.2017 на суму вказану у рахунку від 14.09.2017.
 
Таким чином, рахунок СТО про вартість відновлювального ремонту є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру страхового відшкодування.
 
З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що рахунок з СТО про вартість відновлювального ремонту не є звітом про оцінку завданого матеріального та складений фізичною особою, а не кваліфікованим експертом. Більш того, в матеріалах справи міститься сертифікат, виданий ТОВ "Віді Еліт", який засвідчує акредитацію станції технічного обслуговування транспортних засобів (том 1, а. с. 143). 
 
З урахуванням наведеного також не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги про те, що рахунок СТО не відповідає вимогам, які ставляться до висновку експерта, визначені у ст. 102 ЦПК України.
 
Також слід враховувати і те, що згідно Висновку експерта від 21.07.2020 №21579/19-54 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, про який вказувалося вище, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Lexus, державний номерний знак    НОМЕР_1 , в результаті ДТП, яка сталася 10.09.2017, станом на дату ДТП складала 236 242,75 грн, а вартість матеріального збитку - 251 478,58 грн.
 
Колегія суддів вважає недоречними доводи апеляційної скарги про те, що висновок автотоварознавчої експертизи не можна визнати обґрунтованим, оскільки для проведення дослідження позивач не надав експерту автомобіль, оскільки матеріалами справи підтверджується, що на момент проведення дослідження автомобіль вже було відремонтовано та у зв`язку з цим позивачем було надано для проведення експертизи диск з кольоровими фотографіями. А тому проведення експертизи за матеріалами справи та додатково поданими на клопотання експерта матеріалами є законним та обґрунтованим.
 
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що призначення судом транспортно-трасологічної експертизи, на вирішення якої було постановлено аналогічні питання як і в ухвалі про призначення автотоварознавчої експертизи, свідчить про визнання судом першої інстанції висновку атотоварознавчої експертизи неналежним та недопустимим доказом колегія суддів зазначає, що такі аргументи відповідача необґрунтовані та є власним тлумачення норм процесуального законодавства.
 
Отже, відповідач всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України не надав доказів на спростування визначеної вартості відновлювального ремонту автомобіля, зазначеної у рахунку СТО та у страховому акті, на підставі яких страховиком здійснено виплату страхового відшкодування, та не навів об`єктивного обґрунтування, у чому полягає невідповідність наданим позивачем документам обставинам ДТП і пошкодженням, отриманим автомобілем.
 
Також не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції доказу сплати відповідачем частини завданих збитків у розмірі 7 000 грн, оскільки такі докази в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази того, що розписку про сплату 7 000 грн відповідач надіслав позивачу.
 
Доводи апеляційної скарги, що позовна заява, пояснення та інші процесуальні документи подані та підписані від імені позивача неуповноваженою особою, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України у суді може бути адвокат або законний представник.
 
Згідно з ч. 3 ст. 62 ЦПК України, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
 
З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана представником позивача - Мостовик О. С. (том 1, а. с. 3) 
 
На підтвердження повноважень представника Мостовик О. С. до позовної заяви долучено копію довіреності №42-2018 від 20.03.2018, копію Статуту ПАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", затвердженого 12.03.2018, та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1,                              а. с. 5-41, 68).
 
В довіреності зазначено, що остання видана та підписана ПАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в особі голови правління Грицути Дмитра Олексійовича та заступника голови правління Ільюшина Олега Олександровича, які діють на підставі Статуту. В свою чергу, з наданих Статуту та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Грицута Д. О. та Ільюшин О. О. мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи -                           ПАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп".
 
В матеріалах справи також міститься довіреність №38-2018 від 20.03.2018 на ім'я              Гусєва П. В. , який від імені позивача подавав пояснення та клопотання, видана та підписана ПАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в особі голови правління                Грицути Д. О. та заступника голови правління Ільюшина О. О., які діють на підставі Статуту (том 1, а. с. 94).
 
У вищезазначених довіреностях визначено, що як Мостовик О. С. та Гусєв П. В. , для виконання зазначених повноважень мають право підписувати та подавати: листи, претензії, повідомлення, вимоги, будь-які заяви, скарги, клопотання, відзив, заперечення чи пояснення.
 
Таким чином, в матеріалах справи містяться належні докази на підтвердження повноважень представників позивача Мостовик О. С. та Гусєва П. В. , якими було подано до суду першої інстанції позовну заяву та інші процесуальні документи.
 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідач звертався до суду з клопотанням про залишення без розгляду позову з підстав подання та підписання позовної заяви неуповноваженим представником, в задоволенні якого відмовлено ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.11.2018 (том 1, а. с. 98).
Інші доводи апеляційної скарги фактично є доводами відзиву на позовну заяву, які також повторюються у додаткових поясненнях та дебатах, викладених письмово, поданих до суду першої інстанції.
З цього приводу колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду №524/3490/17-ц від 27.03.2019, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Отже, доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України            
 
                                             П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                                         О. Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                                      О. В. Желепа
 
                                                                                                                               Л. Д. Поливач