ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
16 листопада 2023 року                                                                              
м. Київ                                                          
 
справа № 484/2502/22
провадження № 51-3582км23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
 
головуюча                                                  ОСОБА_1 ,
судді:                                                           ОСОБА_2 , 
                                                                                 ОСОБА_3 ,
 
секретар судового засідання                            ОСОБА_4 ,
учасники  судового провадження:
прокурор                                                                ОСОБА_5 ,
            
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7  на вирок Миколаївського апеляційного суду від 08 березня 2023 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022152110000303, стосовно 
              
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Андріївка Добровеличківського району Кіровоградської області, та проживає у АДРЕСА_1 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості та  неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі - Суду) про зміну оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, шляхом пом`якшення покарання, звільнивши засудженого від призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 1 рік.
На думку захисника, призначене судом апеляційної інстанції додаткове покарання є незаконним та суперечить інтересам обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_8 , який просив не призначати додаткове покарання ОСОБА_7 . 
Вказує, що засудженийповністю визнав свою вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдані збитки, надав медичну допомогу потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий, учасник бойових дій (афганець), має на утриманні дружину, яка за станом здоров`я є обмежено працездатною, із встановленням ІІІ групи  інвалідності.
Зазначає, що при застосуванні до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, останній втратить роботу монтера електромереж,  відповідно засуджений не зможе виплачувати потерпілому кошти за цивільним позовом, інших доходів він не має. 
Також наголошує на тому, що суд першої інстанції належним чином мотивував незастосування до винуватого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Крім того, представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 направила до Суду письмову заяву, у якій вказала, що потерпілий не заперечує проти задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 і просить змінити судове рішення шляхом скасування додаткового покарання. 
 
Зміст судових рішень, у тому числі оскарженого, і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено  ОСОБА_7  від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Стягнуто з  ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди - 7170 грн та моральної шкоди - 100 000 грн. 
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
За вироком Миколаївського апеляційного суду від 08 березня 2023 року апеляційну скаргу прокурора задоволено. Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2022 року стосовно  ОСОБА_7 , в частині призначення покарання скасовано. Ухвалено новий вирок, яким  ОСОБА_7  за ч. 1 ст. 286 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В іншій частині вирок залишено без зміни.
Як установлено судами,  ОСОБА_7 13 травня 2022 року, близько 07:45, більш точного часу не встановлено, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у світлу пору доби за відсутності атмосферних опадів та явищ, які погіршують видимість, по правій смузі асфальтобетонного, сухого та чистого, без пошкоджень, покриття проїзної частини вул. Вокзальної в м. Первомайську Миколаївської області, зі сторони вул. Грушевського в напрямку вул. Юрія Гагаріна, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вул. Вадима Яновича.
В цей же час, по вул. Вокзальній в м. Первомайську Миколаївської області, зі сторони вул. Юрія Гагаріна у напрямку вул. Грушевського, тобто у зустрічному напрямку, по своїй смузі руху рухався мопед марки «Yamaha Aprio», без реєстраційного номеру, під керуванням водія ОСОБА_8 , який також наближався до вказаного перехрестя.
Безпосередньо перед перехрестям, водій ОСОБА_7 , діючи з необережністю, проявляючи злочинну недбалість, маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху шляхом дотримання вимог Правил дорожнього руху України, грубо та умисно порушив вимоги ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а також вимоги п. п. 1.3, 1.5, пп. 2.3 «б», 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, здійснив лівий поворот та виїхав на смугу руху мопеда «Yamaha Aprio», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_8 , в результаті чого допустив зіткнення вказаних транспортних засобів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 впав з мопеда на асфальтоване покриття проїзної частини та отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого осколкового перелому обох кісток лівої гомілки в середній треті, великої інфікованої рани лівої гомілки з шкірно-м`язовим дефектом, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, як ті, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.
 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор просив судове рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення. Іншим учасникам було належним чином повідомлено про час і місце судового розгляду, але в судове засідання вони не з'явилися. 
 
Мотиви Суду
Згідно із ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
З урахуванням меж перегляду Судом судових рішень та підстав для їх скасування або зміни, визначених у ч. 1 ст. 438 КПК України, касаційний перегляд здійснено в частині перевірки доводів, викладених у касаційній скарзі захисника щодо посилань на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Доводи касаційної скарги захисника здебільшого зводяться до незгоди із призначенням засудженому судом апеляційної інстанції додаткового покарання у  виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував обставини вчинення ним кримінального проступку, а також обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому - визнання вини, щире каяття, добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, умови життя обвинуваченого, його вік, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи, є не судимим, його соціальне та матеріальне становище, його статус учасника бойових дій, соціально - психологічні риси особистості та відношення до вчиненого - вчинення активних дій, спрямованих на зменшення шкоди, завданої ним потерпілому та призначив ОСОБА_7   покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі. 
На підставі ст. 75 КК України суд звільнив ОСОБА_7  від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції, беручи до уваги обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, а також врахувавши позицію потерпілого, який не наполягав на застосуванні додаткового покарання до обвинуваченого, що за родом діяльності обвинуваченому необхідно керувати транспортним засобом, вважав за доцільне не застосовувати до обвинуваченого додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Суд апеляційної інстанції,  розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, визнав обґрунтованими її доводи,  скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покараннята ухвалив в цій частині новий вирок, призначивши ОСОБА_7 як основне, так і додаткове покарання.
Таке рішення відповідає вимогам закону, оскільки санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено наявність як основного, так і додаткового виду покарання, суд апеляційної інстанції, обираючи засудженому покарання, в межах своїх дискреційних повноважень мав підстави для призначення окрім основного і  додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість Суд не вбачає. 
Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що вирок апеляційного суду в частині застосування положень статті 75 КК України слід змінити. 
Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та ухвалив рішення про його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України  з покладенням на нього обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України. 
Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, обґрунтовано призначивши ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, неправильно застосував   положення  ст. 75 КК України, яка передбачає можливість прийняття судом  рішення про звільнення засудженого від відбування конкретного виду покарання, передбаченого зазначеною нормою, із випробуванням і не передбачає звільнення засудженої особи від відбування основного чи від додаткового покарання. 
Таким чином, вирок апеляційного суду слід змінити, а відповідно частково задовольнити касаційну скаргу захисника.
 
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд 
 
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7  задовольнити частково. 
Вирок Миколаївського апеляційного суду від 08 березня 2023 року змінити.
Вважати  ОСОБА_7  засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік,з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,        із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                              ОСОБА_3