ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 грудня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/5930/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року
у справі № 280/5930/23
за позовом ОСОБА_1 
до Державної установи "Центр пробації" 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 р. за допомогою засобу поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної установи "Центр пробації", у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови здійснити позивачці своєчасну виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, у розмірі, встановленому у довідці від 17.04.2023 №1586; 
- зобов`язати відповідача здійснити виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, у розмірі, встановленому довідкою від 17.04.2023 №1586; 
- стягнути з відповідача на користь позивачки прострочену заборгованість у розмірі, який дорівнює пропорційній частці невиплачених сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна), за період з 08 травня 2023 року по день ухвалення судового рішення за цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року у справі №280/5930/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишено без руху.
Встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 10 календарних днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Зазначено, що недоліки позовної заяви можуть бути усунуті шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформлену у відповідності до статті 167 КАС України, із зазначенням поважних підстав пропуску строку звернення до суду. Зазначені документи надіслати до суду супровідним листом з посиланням на номер справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі №280/5930/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – повернуто.
Судом зазначено, що речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням). Судом зазначено, що враховуючи визначену правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. Суд відхилив доводи позивачки про те, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно при звільненн, є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а тому, згідно статті 233 КЗпП України строк звернення до суду не застосовується. Така позиція є хибною та такою, що не відповідає вимогам процесуального закону та судовій практиці Верховного Суду (постанова Верховного суду від 23.06.2022 у справі №540/1951/20). Підсумовуючи вищенаведене, оскільки у встановлений судом строк позивачка вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконала, недоліки позовної заяви не усунула, будь-яких клопотань процесуального характеру на продовження строків для усунення недоліків не подала, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачці.
Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, згідно якої   просить скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі № 280/5930/23, як таку що винесена з порушенням норм процесуального права. 
Скаржниця вказує, що в даному випадку спір є не публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, а є спором, який виник у зв`язку із порушенням трудових прав позивачки при звільненні її відповідачем. Вказує, що відомості про повну відмову у задоволенні її законних вимог позивачка отримала лише в листі відповідача від 13.06.2023 року №3398/9/Яп-23. Відтак, скаржниця вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а отже наявні підстави для скасування ухвали суду.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Положеннями частини 5 статті 122 КАС України обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
Частиною п`ятою статті 21 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.
Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року № 578 затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби; норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - Порядок № 578), за приписами пункту 2 якого речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань
Згідно з пунктом 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.
При цьому відповідно до пункту 28 Порядку № 578 у разі звільнення особи рядового і начальницького складу із служби у запас Збройних Сил їй видається речовий атестат, копія якого додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення така особа буде прийнята на службу до Державної кримінально-виконавчої служби, до її речового забезпечення зараховуються раніше отримані предмети речового майна особистого користування, а строк носіння предметів продовжується на період від дня звільнення до дня прийняття на службу.
Разом з цим пунктом 23 Порядку № 578 передбачено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", державної установи "Центр пробації" відповідно до їх закупівельної вартості.
З наведеного висновується, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується після звільнення зі служби та на підставі заяви, а отже речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю.
Такі гарантії щодо забезпечення доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.
Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування) та інвентарним майном, яке є власністю установ та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.
Отже, речове майно не можна ототожнюватися із заробітною платою (грошовим забезпеченням).
Колегія суддів враховує, що подібний висновок міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, в якій вирішувалось питання наявності чи відсутності підстав для застосування статей 116, 117 КЗпП України у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Враховуючи визначену правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
В свою чергу доводи скаржниці про те, що у даному випадку спір є не публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, свого підтвердження не знайшли.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2023 року у справі № 560/8394/21.
Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 червня 2022 року у справі № 540/2001/21.
Колегією суддів встановлено, що позивачку наказом Державної установи «Центр пробації» від 21.04.2023 №378/к звільнено 08 травня 2023 року зі служби за п. 5 ст. 23 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію».
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову, з якими позивачка у липні 2023 року звернулась до суду, є вимоги позивачки, зокрема, про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати їй компенсації вартості за неотримане речове майно, зобов`язання здійснити таку компенсацію, стягнення з відповідача на користь позивачки простроченої заборгованості у розмірі, який дорівнює пропорційній частці невиплачених сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна).
Матеріалами справи підтверджується, що залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції роз`яснював, що недоліки позовної заяви можуть бути усунуті шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформлену у відповідності до статті 167 КАС України, із зазначенням поважних підстав пропуску строку звернення до суду. 
З огляду на зазначені вище висновки щодо строків звернення до суду в межах спірних правовідносин, слід вважати, що позивачка не виконала вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, у результаті чого не довела поважності пропущеного нею строку.
У даній категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржниці про те, що відомості стосовно повної відмови у задоволенні її законних вимог позивачка отримала лише в листі відповідача від 13.06.2023 року №3398/9/Яп-23, оскільки такі доводи не свідчать про те, що позивачка була позбавлена можливості своєчасно звернутися в суд за захистом порушених, на її думку, прав чи законних інтересів, адже позивачка  обізнана про невиплату їй грошової компенсації за неотримане речове майно з часу її звільнення зі служби.
Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 КАС України).
Враховуючи наведене, з огляду на те, що позивачкою пропущено місячний строк звернення до суду, і будь яких належних обставин на підтвердження поважності причин його пропуску позивачкою  не зазначено, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви. Натомість, зворотні доводи позивачки свого підтвердження не знайшли.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі № 280/5930/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках  та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко