ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року	Львів	Справа № 380/3537/23 пров. № А/857/9567/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року (ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Львові суддею Гуликом А. Г.) в адміністративній справі № 380/3537/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Самбірський відділ Державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, відшкодування заподіяної шкоди, 

                                                        В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Львівській області (далі також - ГУ ДПС у Львівській області, відповідач) щодо пред`явлення до виконання до Самбірського відділу ДВС вимоги від 11.05.2021 № Ф-2109-56 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15 819,54 грн;
- зобов`язати відповідача звернутися до Самбірського відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого документа;
- стягнути з відповідача кошти на відшкодування заподіяної позивачу шкоди. 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02.06.2021 він отримав від відповідача вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2021 № Ф-2109-56 на суму 15 819,54 грн. Він оскаржив вказану вимогу в адміністративному порядку до ДПС України, подавши скаргу від 12.06.2021. Вважає, що ДПС України протиправно скерувало його скаргу на розгляд до ГУ ДПС у Львівські області, яке надало відповідь на неї листом від 08.08.2021 № 19817/6/13-01-24-11-10. Зазначає, що відповідь ГУ ДПС у Львівській області є такою, що прийнята неналежним органом. Водночас, відповіді за результатами розгляду своєї скарги від 12.06.2021 від ДПС України він так і не отримав. Вказану «мовчазну згоду» ДПС України він трактує як задоволення його скарги. Тому вважає, що відповідач протиправно у серпні 2022 року скерував вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2021 № Ф-2109-56 на виконання до Самбірський відділ Державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення прийняте за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви.

ГУ ДПС у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що контролюючий орган діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений частиною другою статті 19 Конституції України, і це в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 04.06.2010 по 09.09.2019 був зареєстрований за основним місцем обліку в ГУ ДПС у Львівській області, Самбірська ДПІ (м. Самбір).
За даними інформаційної системи ДПС України у ОСОБА_1 обліковувалась сума недоїмки з єдиного внеску на суму 15 819,54 грн.
11.05.2021 ГУ ДПС у Львівській області сформувало вимогу про сплату боргу № Ф-2109-56 у сумі 15 819,54 грн, яку направило на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 . 
Не погоджуючись із вказаною вимогою, 12.06.2021 позивач направив до ДПС України скаргу (вх. № С/2278 від 15.06.2021). Вказану скаргу ДПС України передала на розгляд до ГУ ДПС України у Львівській області.
Листом від 08.07.2021 № 19817/6/13-01-24-11-10 ГУ ДПС України у Львівській області повідомило позивача, що у задоволенні його скарги відмовлено. 
17.08.2022 ГУ ДПС України у Львівській області звернулося до Самбірського відділу ДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги про сплату боргу від 11.05.2021 № Ф-2109-56. 
Постановою старшого державного виконавця Самбірського відділу ДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Присліпської Г. Р. відкрито виконавче провадження № 6968844 з виконання вимоги про сплату боргу від 11.05.2021 № Ф-2109-56  (боржник – ОСОБА_1 , стягувач – ГУ ДПС у Львівській області).
Не погоджуючись з діями відповідача щодо скерування вимоги про сплату боргу від 11.05.2021 № Ф-2109-56 Самбірському відділу ДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що у відповідача були достатні правові підстави для пред`явлення до Самбірського відділу ДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вимоги про сплату боргу від 11.05.2021 № Ф-2109-56 для виконання.
При цьому суд звернув увагу позивача на те, що його аргументи з приводу протиправної бездіяльності ДПС України щодо розгляду його скарги та протиправного скерування такої на розгляд до ГУ ДПС у Львівській області не оскаржуються. При цьому ДПС України не є стороною у цій справі, у зв`язку з цим суд не вправі надавати правову оцінку її діям чи бездіяльності. Тобто, такі обставини виходять за межі предмета доказування у цій справі. 
Також суд наголосив на тому, що в межах цієї справи не оцінюється правомірність вимоги про сплату боргу від 11.05.2021 № Ф-2109-56, оскільки така не є предметом позову. Станом на час розгляду справи така вимога є чинною, доказів протилежного позивачем не надано. 
Відтак, суд не вбачав підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо пред`явлення до виконання до Самбірського відділу Державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вимоги від 11.05.2021 № Ф-2109-56 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15 819,54 грн.
Тому, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача звернутися до Самбірського відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого документа та про стягнути з відповідача коштів на відшкодування заподіяної позивачу шкоди також необхідно відмовити, з огляду на їх похідний характер від первісної позовної вимоги.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – єдиний внесок), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI). 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені і застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону № 2464-VI). 
Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені згаданим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, інформує про це платників єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.
Податковий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 20 календарних днів з дня отримання скарги на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Керівник (його заступник або уповноважена особа) податкового органу може прийняти рішення про подовження строку розгляду скарги платника єдиного внеску понад встановлений строк, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника єдиного внеску до закінчення 20-денного строку. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платнику єдиного внеску не надсилається протягом 20-денного строку або протягом строку, подовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) податкового органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску з дня, наступного за останнім днем закінчення строків.
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.
Порядок обміну інформацією між податковими органами та органами державної виконавчої служби визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику.
У випадках, зазначених в абзаці одинадцятому цієї частини, податковий орган також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.
Вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Суд встановив, що вимога про сплату боргу від 11.05.2021 № Ф-2109-56 позивачем не виконана, заборгованість не сплачена. 
Докази скасування вимоги про сплату боргу від 11.05.2021 № Ф-2109-5, узгодження вимоги з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку матеріали справи не містять. 

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про достатність правових підстав для пред`явлення відповідачем вимоги про сплату боргу від 11.05.2021 № Ф-2109-56 для виконання до Самбірського відділу ДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

При цьому суд не приймає до уваги доводи скаржника про те, що ДПС України не розглянула у встановленому законом порядку скаргу позивача від 12.06.2021, а протиправно скерувала її на розгляд до ГУ ДПС у Львівській області, тобто до органу, що фактично і сформував оскаржену вимогу, оскільки протиправність бездіяльності ДПС України щодо розгляду його скарги та протиправного скерування такої на розгляд до Головного управління ДПС у Львівській області не оскаржуються у цьому позові. Крім того, ДПС України не є стороною у цій справі, у зв`язку з чим суд не вправі надавати правову оцінку її діям чи бездіяльності. Тому такі обставини виходять за межі предмета доказування у цій справі. 
Крім того, в межах цієї справи не оцінюється правомірність вимоги про сплату боргу від 11.05.2021 № Ф-2109-56, оскільки така не є предметом позову. Станом на час розгляду справи така вимога є чинною, доказів протилежного позивачем не надано. 

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо пред`явлення до виконання до Самбірського відділу Державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вимоги від 11.05.2021 № Ф-2109-56 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15 819,54 грн та у зобов`язанні відповідача звернутися до Самбірського відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого документа та про стягнути з відповідача коштів на відшкодування заподіяної позивачу шкоди, як похідних вимог.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року в адміністративній справі № 380/3537/23 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин