Єдиний унікальний номер справи №373/820/22
Провадження №22-ц/824/9017/2023

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
                13 листопада   2023 року                                                                                       місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                         Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2022 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
В С Т А Н О В И В:
 
            Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 22.07.2019 року між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія Ю.ЕС.АЙ. та Жовтоног С.М. було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1759440. Відповідно до умов договору ТДВ СК Ю.ЕС.АЙ. взяло н себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником при експлуатації забезпеченого транспортного засобу марки Mersedes-Benz312d, д.н.з. НОМЕР_1 . 
25.12.2019  року о 16 год 20 хв. на 42 км а/д Київ-Ковель відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Mersedes-Benz 312d, д.н.з. НОМЕР_1 ., під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Ssang Yong, д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок даної ДТП було пошкоджено автомобіль марки Ssang Yong, д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Бородянського районного суду Київської області від 06.02.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, зокрема у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 25.12.2019 року.
10.06.2020 року, 09.06.2020 року, 11.06.2020 року ТДВ СК Ю.ЕС.АЙ. було здійснено виплати страхового відшкодування на загальну суму 87670,07 гривень власнику пошкодженого автомобіля Ssang Yong, д.н.з. НОМЕР_2 . 
Оскільки відповідач ОСОБА_1 самовільно залишив місце ДТП, до якої він причетний, після виплати страхового відшкодування на користь потерплої особи у страховика виникло право вимоги про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). 
14.05.2021 року між ТДВ СК Ю.ЕС.АЙ. (первісним кредитором) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (новий кредитор) укладено Договір № 1/АК про відступлення права вимоги, відповідно до якого новий кредитор отримав право вимоги до ОСОБА_1 по відшкодуванню в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування. 
01.12.2021 року між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір відступлення права вимоги №1/1/АК від 01.12.2021 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 відступив ФОП ОСОБА_2 права вимоги до боржників згідно з укладеними договорами страхування, які перейшли до первісного кредитора за Договором про відступлення права вимоги №1/АК від 14.05.2021 року. 
Відповідачу представником ТДВ СК Ю.ЕС.АЙ. було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу з метою досудового врегулювання спору, однак останній в добровільному порядку врегульовувати спір відмовився, що й змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
            Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2023 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено; стягнуто із ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 завдані збитки в розмірі 87 670 (вісімдесят сім тисяч шістсот сімдесят) грн 07 коп.; стягнуто із ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрати за правову (правничу) допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.; стягнуто із ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 19 квітня 2023 року Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції  необґрунтовано виходив з  того,  що фізична особа-підприємець  наділена правом мати  статус страховика та надавати  страхові послуги, оскільки такі послуги надаються лише юридичними особами, які спеціально створенні для здійснення страхової діяльності та одержали у встановленому порядку ліцензію  на здійснення страхової  діяльності. Твердження  позивача про  те,  що ФОП ОСОБА_2 на підставі договору  відступлення права вимоги набула  права  кредитора і має  право на відшкодування страхової  виплати  з  апелянта в порядку регресу, не ґрунтується на вимогах законодавства. Зазначає, що  Позивачем не доведено належним  чином підстави позову, а саме наявність законних підстав для переходу регресної вимоги від  страхової  компанії до  позивача та набуття нею статусу страховика. Посилається на  постанову Верховного суду від 21 вересня 2019 року у справі №521/10891/15 та  від 24 березня  2021 року  № у справі № 523/3212/19.
На підставі наведеного, просив суд:
 - скасувати рішення суду першої інстанції від 12.12.2022 року та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1488, 60 грн як сплату судового збору,  та 4 000, 00 грн витрат на правову допомогу адвоката.
10 травня 2023 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, не погоджуючись із доводами викладеними у апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без  задоволення, а рішення суду першої  інстанції-без змін.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з положеннями ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційних вимог.
Основним доводом апеляційної  скарги ОСОБА_1 є те, що ФОП ОСОБА_2 не є юридичною особою, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності і одержала у встановленому порядку ліцензію на страхові послуги (страхова організація), відтак не може мати статус страховика, а тому не може на підставі договору відступлення права вимоги набути права  кредитора і  не має права на відшкодування страхової  виплати з апелянта в порядку регресу.
Колегія суддів апеляційного суду не може прийняти вищевказані твердження апелянта.
Предметом позову є вимога позивача про стягнення коштів, виплачених в якості відшкодування збитків, понесених у результаті здійснення виплати з настанням страхової події відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1759440, оскільки застрахована особа залишила місце ДТП.
Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і оплатним.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Суд розділяє  позицію позивача, який набув право вимоги щодо страхової виплати, виплаченої ТДВ СК Ю.ЕС.АЙ.,  яке є страховиком потерпілої особи та виконало свої зобов`язання за договором  обов`язкового страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
Як зазначає сам апелянт, договори відступлення права вимоги, які фігурують у справі, передбачають перехід права вимоги за регресними зобов`язаннями, а не суброгації, відтак обмежуються виключно правом стягнення коштів, які були оплачені замість завдавача шкоди. Однією з основних відмінностей в таких правовідносинах є те, що при відшкодуванні особою шкоди, завданої іншою особою, первісне деліктне зобов`язання (в тому числі і забезпечене відносинами страхування) припиняється, та виникає нове - регресне. 
У новому  правовідношенні немає жодних  складових  правовідносин страхування. Це призводить до того, що  право  регресної вимоги може переходити не тільки до страхової компанії, а й будь якої іншої особи, яка оплатила кошти за винну особу.
Вказана правова позиція прямо кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від  21 вересня 2019 року  у справі № 521/10891/15. Зокрема Верховний Суд у вказаній постанові прямо зазначив,  що при регресі основне деліктне зобов`язання припиняється та виникає нове регресне зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок  замість винної особи  перед  потерпілим) виникає право окремої  вимоги до такої  винної особи.
За таких умов, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з вказаного приводу, які позивач поклав в основу своєї апеляційної скарги.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В  :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана

К.П. Приходько