ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/55/23  Номер провадження 22-ц/814/3266/23	Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача        Дряниці Ю.В.,
суддів:                Бутенко С.Б., Чумак О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2023 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2023 року за позовом  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із даним позовом. Вказували, що 14 червня 2022 року водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «КАМАЗ 45142» д.р.н. НОМЕР_1 , з причепом СЗАП 8551 д.р.н. рухаючись по вул. Квітки Цисик у напрямку вул. Маршала Бірюзова в м. Полтава, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_4 , загинув від отриманих травм. Позивач ОСОБА_2 вказує, що вона є донькою нині покійного ОСОБА_4 , а позивач ОСОБА_1 є його матір`ю.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «КАМАЗ 45142» НОМЕР_1 була забезпечена полісом №208004513 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АРХ», страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю складає 260 000 грн. 
Зазначали, що 30 червня 2022 року вони звернулися до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX» з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП в сумі 78 000 грн. Крім того, ОСОБА_1 , зверталася із заявою про відшкодування понесених витрат на поховання сина в розмірі 9 787, 50 грн. Відповідач перерахував на рахунок позивачів, страхове відшкодування, в саме: ОСОБА_1 -19 500 грн., моральної шкоди та 4 893,74 витрат на поховання, ОСОБА_2 ,-19 500 грн., моральної шкоди. Відповідач в подальшому повідомив позивача, що розрахунок страхового відшкодування становить 50% відповідальності водія ЗТЗ, тобто пославшись на поділ страхового відшкодування навпіл, враховуючи відповідальність пішохода і відповідальність власника транспортного засобу.
 З цих підстав звернулися до суду з позовом до відповідача та просили стягнути на їх користь 39 000 грн., невідшкодованої маральної шкоди та 4 893,74 грн., невідшкодованих витрат на поховання та 8 000 грн., витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX» на користь ОСОБА_1 19 500 грн. моральної шкоди та 4 893,75 грн., витрат на поховання.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX» на користь ОСОБА_2 19 500 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX» на користь держави 2 684 гривень судового збору.
       Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2023 року доповнено рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2023 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX» про стягнення страхового відшкодування.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 гривень.
Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким відмовити у задоволенні. Вважає, що сума страхованого відшкодування сплачена ним підлягає поділу навпіл, враховуючи відповідальність пішохода і відповідальність власника транспортного засобу.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України. 
Судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2022 року приблизно 15 год., 55 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «КАМАЗ 45142» д.р.н. НОМЕР_1 , з причепом СЗАП 8551 д.р.н. рухаючись по вул.Квітки Цисик у напрямку вул. Маршала Бірюзова в м. Полтава, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , що рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_4 , матір?ю якого є, ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 , загинув на місці пригоди від отриманих травм.
Постановою СУ ГУ НП в Полтавській області про закриття кримінального провадження від 30 лиситопада 2022 року було встановлено, що в діях водія ОСОБА_5 порушень Правил дорожнього руху України, які мають причинно-наслідковий зв?язок з ДТП, не вбачається.
Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «КАМАЗ 45142» д.р.н. НОМЕР_1  була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ARX».

30 червня 2022 року позивачі звернулися до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX» з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП в сумі 78 000 грн. Крім того, ОСОБА_1 , зверталася із заявою про відшкодування понесених витрат на поховання сина в розмірі 9 787, 50 грн. В досудовому порядку відповідач визнав подію страховою та перерахував на рахунок позивачів, страхове відшкодування, в саме: ОСОБА_1 -19 500 грн., моральної шкоди та 4 893,74 витрат на поховання, ОСОБА_2 ,-19 500 грн., моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог позивача, суд першої інстанції зазначив, що незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.
Відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Згідно з частиною першою статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
У пункті 8 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед інших із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення  (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК України, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.
Частиною третьою статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб».
На підставі наведеного, відповідач, стверджуючи, що розмір страхового відшкодування підлягає розділу навпіл через наявність у діях ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винних дій, що призвели до страхового випадку.
Разом з тим, скаржником не враховано відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено  у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року  № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.
Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).
Тобто правила статей 1187, 1188 ЦК України діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкта, завдяки яким діяльність з ними визнається джерелом підвищеної небезпеки.
При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої  статті 1188 ЦК України.
Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.
Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.
Таким чином  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув при ДТП, не несе солідарну відповідальність за скоєння ДТП, оскільки велосипед не є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна, з урахуванням таких ознак джерела підвищеної небезпеки як неможливість повного контролю з боку людини, наявність шкідливих властивостей, велика ймовірність завдання шкоди.
Отже, зіткнення автомобіля із велосипедом, не може бути кваліфіковано як взаємодію двох джерел підвищеної небезпеки, а тому у даному випадку не підлягають застосуванню положення ч. 3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що страховик безпідставно зменшив розмір страхового відшкодування, обґрунтовано стягнувши з відповідача заявлену позивачами суму відшкодування.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено. 
У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача ставиться питання про відшкодування йому судових витрат на отриману в суді апеляційної інстанції професійну правничу допомогу, яке не підлягає вирішенню, оскільки до матеріалів відзиву не долучено будь-яких доказів на підтвердження фактичного понесення зазначених витрат. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення. 
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2023 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач                                                              Ю. В. Дряниця
               
Судді                                                                        С. Б. Бутенко

                                                                               О. В. Чумак