ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року 
м. Київ

cправа №  5024/801/2012 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Кролевець О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (далі - АТ "Херсонська теплоелектроцентраль")

на ухвалу Господарського суду Одеської області
(суддя - Нікітенко С.В.)
від 30.03.2023
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду 
(головуючий суддя - Ярош А.І., судді: Діброва Г.І., Принцевська Н.М.)
від 27.06.2023

за скаргою АТ "Херсонська теплоелектроцентраль"
на бездіяльність державного виконавця Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - державний виконавець ДДВС)

у справі № 5024/801/2012

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль"
про стягнення 15 246 177, 10 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та скарги на бездіяльність державного виконавця

1.1. Рішенням Господарського суду Херсонської області від 02.07.2012 у справі №5024/801/2012 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"      12 243 328, 01 грн основного боргу, 171 982, 73 грн інфляційних втрат, 169 081, 02 грн 3% річних та 53 139,25 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнення вирішено здійснювати з розстрочкою протягом 60 місяців по 210   625, 52 грн щомісячно, починаючи з липня 2012 року по червень 2017 року. В задоволенні решти позову відмовлено.

1.2. АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" 24.03.2023 звернулось до Господарського суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця ДДВС у справі № 5024/801/2012, в якій скаржник просив:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ДДВС) щодо неприйняття рішення про зняття арештів з рахунків та майна АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_5, які накладені державним виконавцем, у: 
1)          ВП № НОМЕР_1 - постанова про арешт коштів боржника від 13.05.2014 при примусовому виконанні наказу № 5024/801/2012, виданого 22.10.2012; 

2)          ВП № НОМЕР_2 - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.04.2015 при примусовому виконанні наказу №923/1039/14, виданого 04.11.2014, а також постанова про арешт коштів боржника від 20.10.2016 при примусовому виконанні наказу №923/1039/14, виданого 04.11.2014; 

3)          ВП № НОМЕР_3 - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.06.2016 при примусовому виконанні наказу № 923/1808/15, виданого 26.02.2016, а також постанова про арешт коштів боржника від 07.11.2016 при примусова виконанні наказу 923/1808/15, виданого 26.02.2016; 

4)          ВП № НОМЕР_4 - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.08.2016 при примусовому виконанні наказу № 923/356/16, виданого 06.07.2016;

- зобов`язати ДДВС та його посадових осіб, зняти арешти, накладенні на рахунки та майно АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_5 державним виконавцем, а саме у межах виконавчих проваджень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, та направити постанови про зняття арешту на адресу банків та фінансових установ для виконання.

Скарга мотивована тим, що оскільки боржник включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, передбаченої приписами Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», державним виконавцем неправомірно не застосовано норми пункту 10 частини першої статті 34, статтю 35 та абзац 2 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», так як виконавче провадження в цій частині підлягало зупиненню із скасуванням арештів з коштів на рахунках боржника до списання вказаних сум заборгованості у встановленому порядку.

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

2.1. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.03.2023 у справі №5024/801/2012 скаргу АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" повернуто.

2.2. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 апеляційну скаргу АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського Одеської області від 30.03.2023 у справі №5024/801/2012 - без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.03.2023 та постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 у справі №5024/801/2012, АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" подало касаційну скаргу, в якій просило Суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.03.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 у справі №5024/801/2012, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, в обґрунтування своєї правової позиції АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" вказує, що висновки суду першої та другої інстанцій щодо застосування частини першої статті 339 Господарському процесуальному кодексі України (далі- ГПК України) не відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у справі №660/612/16-ц, оскільки для розгляду справи в межах виконання судового рішення по одній справі необхідно виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.

3.2. Міністерство юстиції України подало до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, та мотиви, з яких суди виходили при ухваленні оскаржуваних судових рішень

4.1. На виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 02.07.2012 у справі № 5024/801/2012 видано відповідний наказ.

В прохальній частині скарги АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" просило суд визнати протиправною бездіяльність ДДВС щодо неприйняття рішення про зняття арештів з майна та рахунків АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" у зведеному виконавчому провадженні при примусовому виконанні:
- наказу № 5024/801/2012, виданого 22.10.2012, 
- наказу № 923/1039/14, виданого 04.11.2014, 
- наказу № 923/1808/15, виданого 26.02.2016 та 
- наказу № 923/356/16, виданого 06.07.2016.

4.2. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили з такого:

- у зв`язку з відсутністю в ГПК України процесуальних норм, які б регулювали питання повернення заявнику скарги на дії державного виконавця, то в даному випадку суд застосовує аналогію норми пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України, розцінюючи подану скаргу, як позовну заяву;

- в одній поданій скарзі у справі № 5024/801/2012, заявник фактично просить суд вирішити питання щодо протиправної бездіяльності ДДВС при виконанні наказів і в інших справах, а саме: № 923/1039/14 від 04.11.2014, № 923/1808/15 від 26.02.2016 та № 923/356/16 від 06.07.2016;

- частина перша статті 339 ГПК України надає стороні виконавчого провадження право звернутись до суду із скаргою лише в межах виконання судового рішення по одній справі, у зв`язку з чим вимоги скарги у справі № 5024/801/2012 повинні стосуватись лише виконання наказу № 5024/801/2012;

- АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" порушило правила об`єднання заявлених у скарзі вимог, а відтак відповідна скарга підлягає поверненню.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

5.1. Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 17.07.2023 справу №5024/801/2012 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Суховий В.Г., судді: Міщенко І.С., Берднік І.С.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2023 у справі №5024/801/2012 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Студенець В.І., судді: Баранець О.М., Кролевець О.А.

Ухвалою Верховного Суду від 07.09.2023 у справі №5024/801/2012 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.03.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 у справі №5024/801/2012 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

5.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанції з посиланням на норми права, якими керувався Суд

6.1. Предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду Одеської області від 30.03.2023 та постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 у справі №5024/801/2012, якими скаргу                      АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" повернуто у зв`язку з порушенням правил об`єднань у скарзі вимог на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України.

Тобто, причиною звернення до Верховного Суду стало питання наявності/відсутності підстав для повернення скарги на бездіяльність ДДВС у зв`язку з порушенням правил об`єднання вимог, зазначених у скарзі.

6.2. Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Верховний Суд зазначає таке.

6.3. Відповідно до частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 ГПК України).

При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною першою статті 340 ГПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень (одним з яких згідно з пунктом 1 частини першої статті 10 цього Закону є звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті/списанні коштів з рахунків/тощо), неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовано особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Отже, зазначеними нормами, а саме статтями 339, 340 ГПК України та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема, ухваленого в порядку господарського судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №815/4483/16).

При цьому оскарження рішення, дії, бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених у зведеному виконавчому провадженні щодо примусового виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами одного виду судочинства, має відбуватися за правилами того ж судочинства у суді, який видав виконавчий документ (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 жовтня 2018 року у справі №707/28/17-ц).

У постанові від 14.03.2018 року у справі № 660/612/16-ц Велика Палата Верховного Суду розглянула питання юрисдикційності справ за скаргами на дії державного виконавця та зробила висновок про те, що вказані справи мають розглядатися в порядку того судочинства, у якому постановлено судові рішення, на виконання яких видано виконавчі документи, і це правило діє і при виконанні зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано судові рішення, ухвалені за правилами однієї юрисдикції.

Для визначення предметної юрисдикції, зокрема й стосовно судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, вирішальне значення має суть оспорюваних дій (пункт 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 660/612/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 904/7326/17 дійшла висновку, що пред`явлення боржником у скарзі на дії та бездіяльність приватного виконавця вимоги у частині виконання наказів господарських судів в інших справах (виконавче провадження за якими було об`єднано в зведене) здійснено поза межами таких справ, а тому судовий контроль за виконанням вказаних судових рішень не підлягає здійсненню в межах справи, яка переглядається (пункт 78 постанови).

6.4. Як вбачається із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, боржник звернувся із скаргою у справі №5024/801/2012 до суду, в якій просив визнати протиправною бездіяльність ДДВС щодо неприйняття рішення у межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_5 про зняття арештів з рахунків та майна АТ "Херсонська теплоелектроцентраль", накладених державним виконавцем у рамках окремих виконавчих проваджень (що входять у зведене виконавче провадження), а саме у: 
-          ВП НОМЕР_1 (постанова про арешт майна боржника від 13.05.2014 при примусовому виконанні наказу №5024/801/2012); 
-          ВП НОМЕР_2 (постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.04.2015 та від 20.10.2016 при примусовому виконанні наказу №923/1039/14); 
-          ВП НОМЕР_3 (постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.06.2016 та від 07.11.2016 при примусовому виконанні наказу № 923/1808/15); 
-          ВП № НОМЕР_4 (постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.08.2016 при примусовому виконанні наказу № 923/356/16).

6.5. Верховний Суд враховує, що у зведеному виконавчому провадженні арешт на майно та рахунки боржника накладались не лише в межах виконання наказу у справі №5024/801/2012, а й при виконанні наказів і в інших справах, а саме: №923/1039/14, №923/1808/15 та №923/356/16 (де, зокрема боржник один, водночас стягувачі різні).

При цьому, звертаючись до суду у межах справи №5024/801/2012 зі скаргою боржник фактично оскаржує бездіяльність ДДВС щодо нескасування арешту з майна та рахунків АТ "Херсонська теплоелектроцентраль", накладеного не лише у межах ВП НОМЕР_1 (справа №5024/801/2012), а й у межах інших виконавчих проваджень, зокрема: ВП НОМЕР_2 - справа №923/1039/14, ВП НОМЕР_3 - справа № 923/1808/15, ВП № НОМЕР_4 - справа № 923/356/16, що, у свою чергу, входять у зведене виконавче провадження НОМЕР_5. 

Колегія суддів відзначає, що пред`явлення вимоги боржника у скарзі у частині виконання наказів господарських судів в інших справах (виконавче провадження за якими було об`єднано в зведене), зокрема у справах №923/1039/14, №923/1808/15 та №923/356/16, здійснено поза межами таких справ, а тому судовий контроль за виконанням вказаних судових рішень не підлягає здійсненню в межах справи, яка переглядається (№5024/801/2012).

Отже, з урахуванням нормативно-правового регулювання спірних правовідносин (див. пункт 6.3 даної Постанови), а також висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у справах № 660/612/16-ц та 904/7326/17, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на правильному застосуванні статей 339, 340 ГПК України та статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" висновку про порушення боржником правил об`єднання заявлених у скарзі вимог, а відтак судами попередніх інстанцій підставно повернута відповідна скарга боржнику.

6.6. Відтак, доводи касаційної скарги АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" не знайшли свого підтвердження. Судом не встановленого порушенням судами попередніх інстанцій норм права, як необхідної передумови для скасування ухвалених судових рішень, а відтак підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Окрім того, колегія суддів відзначає, що оскаржувані судові рішення у справі не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у справі №660/612/16-ц (на яку вказує скаржник). При цьому Суд відзначає, що доводи касаційної скарги у цій частині фактично зводяться до власного тлумачення скаржником норм права та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у справі №606/612/16-ц.

Водночас колегія суддів звертає увагу скаржника, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №904/7326/17 уточнені висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у справі №660/612/16-ц, у частині, на яку посилається скаржник у поданій касаційній скарзі. Так, Велика Палата Верховного Суду вказала, що стаття 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов`язок лише державного виконавця передати відкрите виконавче провадження іншому державному виконавцю, який першим відкрив виконавче провадження, для виконання ним у рамках зведеного виконавчого провадження кількох рішень щодо одного боржника. Приватний виконавець не зобов`язаний передавати виконавчий документ чи виконавче провадження для виконання тому державному чи приватному виконавцеві, який перший відкрив виконавче провадження щодо боржника, для виконання кількох рішень щодо одного боржника у рамках зведеного виконавчого провадження.

Разом з тим наведене не впливає на нормативно-правовому кваліфікацію спірних правовідносин та результат розгляду справи.

Верховний Суд зазначає, що скаржник не позбавлений права повторно звернутись до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення у справі №5024/801/2012 (зокрема, щодо скасування арешту у межах ВП НОМЕР_1), урахувавши наведене у цій Постанові, та у порядку, передбаченому законом.

Водночас Суд вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, у тій частині, в якій вони не суперечать мотивам даної Постанови.

6.7. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що  надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у правовому, так і процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 6 цієї Постанови.

7.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

8. Судові витрати

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги покладається на скаржника, оскільки Касаційний господарський суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль"  залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.03.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 у справі №5024/801/2012 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       В. Студенець

Судді                                                                                           О. Баранець

                                                                                          О. Кролевець