ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 листопада 2023 року 	м.Суми	

Справа №583/141/23 
Номер провадження 22-ц/816/1645/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Собини Павла Миколайовича
на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2023 року в складі судді Соколової Н.О., ухвалене у м.Охтирка, 

                                                     в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.
Свої уточнені вимоги мотивував тим, що 07.01.2020 року о 03 год. 25 хв. позивач рухався по вул. Армійській в м. Охтирка на власному автомобілі марки «Фольцваген Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 . Коли він наближався до вул. Кобзаря, неподалік магазину «Шашличок» побачив групу людей в кількості 7-8 осіб, поведінка яких походила на сварку. Раптом один з чоловіків впав і , побачивши це, позивач зупинив автомобіль на правому боці дороги, вимкнув двигун, але ключі залишив у замку запалення, вийшов з автомобіля та намагався всіх заспокоїти. Чоловік, який впав, це був відповідач ОСОБА_2 , який був в стані алкогольного сп`яніння і один з присутніх помітив, що в нього кров. Позивач хотів допомогти йому і погодився відвезти його до лікарні. Відповідач погодився на пропозицію, сів в салон автомобіля, зачинив дверцята автомобіля, пересів на водійське місце, завів двигун і почав рух назад в напрямку магазину «Сад» по вул. Армійській. Позивач кричав, щоб ОСОБА_2 зупинився, стукнув кулаком по авто, але відповідач не реагував. Проїхавши близько 15 метрів, автомобіль зупинився. В цей час один з присутніх хлопців побіг до авто і відчинив праві здвижні дверцята і застрибнув у салон. В цей час відповідач раптово почав рух вперед, потім наліво у проїзд між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 і на великій швидкості вдарився в дерево, яке зламалося. Від удару автомобіль призупинився, але водій знову поїхав вперед, збив одне дерево і авто застрягло на ньому. Внаслідок цієї події, автомобілю були заподіяні механічні пошкодження: пошкодження передньої частини даху автомобіля, руйнування переднього вітрового скла, бамперу та інших частин в передній боковій частині, а також пошкодження підвіски, піддону двигуна, деформація кузову. Вартість матеріальних збитків, завданих володільцю автомобіля, згідно з висновком експертного дослідження №19/119/11/2-14е, проведеного 17.02.2020, склала 38171 грн. Крім цього, вказаний автомобіль з 07.01.2020 по 2022 рік перебував на штрафному майданчику Охтирського відділу поліції через незалежні від позивача причини і тому він був позбавлений змоги користуватися своїм майном для отримання заробітку. Після зазначений подій, позивач вимушений був звертатися до лікарів через погіршення стану здоров`я. 
Розмір матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції за попередні роки, відповідно складає: 38171 грн *105% ( 2020 рік), *110% (2021 рік), * 126, 6% (2022 рік) = 55814,78 грн. 
Посилаючись на зазначені обставини, збільшивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 55814,78 грн та завдану моральну шкоду в розмірі 50000 грн.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 55814,78 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 667,67 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Собина П.М., посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
При цьому, зазначає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення і заподіянні шкоди позивачу не доведена, оскільки відсутній обвинувальний вирок суду, кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру.
Вважає, що у позивача відсутні докази, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем та пошкодив його, так як на момент зупинки автомобіля всі особи, які вчиняли бійку розбіглися, а в салоні автомобіля залишився непритомний ОСОБА_2 , який забився головою. Позивач у процесі досудового розслідування обмовив відповідача, вказав, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом та пошкодив його, скористався нагодою, що ОСОБА_2 був непритомним на момент пошкодження автомобіля і, тим самим, перешкодив з`ясуванню істини та сприяв направленню до суду незаконного обвинувального акту відносно відповідача.
Посилається на те, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення без з`ясування питання, де перебуває транспортний засіб, чи був здійснений відновлювальний ремонт автомобіля, чи має позивач докази вартості здійсненого відновлювального ремонту. Доводить, що позивач отримав від правоохоронних органів технічно справний автомобіль, який був відремонтований військовими, які ним користувалися до 06 червня 2022 року.
Позивач правом на подання відзиву не скористався.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову 105814,78 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Собини П.М., що надійшли до апеляційного суду 28 листопада 2023 року про розгляд справи в спрощеному провадженні за участі сторін, про призначення автотехнічної експертизи, про виклик та допит свідка ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки розгляд справи в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами в силу малозначності справи призначений ухвалою колегії суддів 02 жовтня 2023 року і обґрунтованих підстав для розгляду справи за участі сторін клопотання не містить. Відмовляючи в задоволенні клопотання про призначення експертизи та допит свідка, колегія суддів виходить з того, що справа знаходилась в провадженні місцевого суду понад 6 місяців, відповідач не був обмежений у праві подавати докази та заявляти зазначені клопотання. Поважні причини щодо неподання доказів чи незаявлення клопотань або перешкоди для цього відповідачу з боку місцевого суду, клопотання адвоката Собини П.М. не містить.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 – адвоката Собини П.М. не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07.01.2020 року позивач на підставі довіреності керував автомобілем «VOLKSWGEN TRANSPORTER», 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с. 13).
По факту незаконного заволодіння його транспортним засобом було відкрито кримінальне провадження № 12020200060000017 від 07.01.2020 відносно ОСОБА_2 , в якому ОСОБА_1 був потерпілим, про що зазначено в обвинувальному акті ( а.с. 4).
В рамках кримінального провадження № 12020200060000017 від 07.01.2020 року було проведено судову автотоварознавчу експертизу № 19/119/11/2-14е від 17.02.2020 року. Згідно з висновком експерта вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля «VOLKSWGEN TRANSPORTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1994 року випуску в результаті пошкодження його під час вчинення кримінального правопорушення станом на 07.01.2020 року складає 38171 грн ( а.с. 7-10).
29.10.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області кримінальне провадження № 12020200060000017 від 07.01.2020 відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру ( а.с. 5-6). Зазначене рішення було переглянуто Сумським апеляційним судом 13.10.2021 та 02.05.2022 Верховним судом і залишене без змін.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 07.01.2020 року, було оглянуто прибудинкову територію в АДРЕСА_3 . В ході огляду виявлено автомобіль «VOLKSWGEN TRANSPORTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1994 року випуску з пошкодженнями. Також було зафіксовано пошкодження дерев. 
Згідно з довідкою, виданою КНП Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико – санітарної допомоги» від 11.03.2020, ОСОБА_1 28.01.2020 звертався до сімейного лікаря зі скаргами на біль в ділянці серця, набряки ніжних кінцівок. Встановлений попередній діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст, ризик 1, СН І ст. Призначена консультація лікаря – кардіолога. 28.01.2020 оглянутий лікарем кардіологом. Скарги на давлючий біль в ділянці серця, постійно ниючі. Діагноз: ІХС Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст, ризик 1, СН І ст. Рекомендовано до обстеження та призначено лікування. 28.01.2020 оглянутий лікарем – неврологом . Скарги на головний біль, біль в ділянці серця, дратівливість, поганий сон. Діагноз: ДЕ ІІ ( два) з церебро-астентичним синдромом на фоні ситуаційної реакції та призначено лікування ( а.с. 12).
Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, позивач на законних підставах керував автомобілем «VOLKSWGEN TRANSPORTER», 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому має право вимагати відшкодування матеріальної шкоди, яка була заподіяна ОСОБА_2 шляхом пошкодження транспортного засобу. Суд вважав, що відшкодуванню підлягає заявлений позивачем розмір матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції в сумі 55814,78 грн та моральна шкода в розмірі 10000 грн, яка полягала у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із неправомірними діями відповідача та пошкодженням майна, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені ст.1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Суд першої інстанції, відхиляючи доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не надав підтвердження, що має право подати позов про відшкодування шкоди, обгрунтовував своє рішення з посиланням на положення ст.395, 396 ЦК України та Правила дорожнього руху, вказавши, що особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіти майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Визначаючи розмір матеріального відшкодування, суд враховував наданий позивачем висновок автотоварознавчої експертизи № 19/119/11/2-14е від 17.02.2020, який був зроблений в рамках кримінального провадження № 12020200060000017 від 07.01.2020 про  розмір збитків, завданих, в результаті пошкодження автомобіля та виходив з того, що цей висновок та розмір відшкодування відповідачем спростований не був.
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи і які встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, вірно встановив факт незаконного заволодіння транспортним засобом позивача та його пошкодження саме ОСОБА_2 . Не погоджуючись з такими висновками суду, сторона відповідача не надала доказів протилежного, тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач у процесі досудового розслідування обмовив відповідача, вказав, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом та пошкодив його, скористався тим, що ОСОБА_2 був непритомним на момент пошкодження автомобіля є необґрунтованими. При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що закриття кримінального провадження за п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України, не є реабілітуючою обставиною в розумінні ст. 284 КПК України.
Таким чином, аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.
При цьому, апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389  ЦПК України, 

                                                         п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Собини Павла Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов