Постанова
Іменем України            
 
09 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 523/19505/21
провадження № 61-10294 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Коломієць Г. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвокат Петренко Наталія Олегівна, 
відповідач - директор Одеського геріатричного будинку-інтернату Акімов Валерій Максимович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Наталії Олегівни, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси у складі судді Аліної С. С. від 07 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І. від 14 червня 2023 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до директора Одеського геріатричного будинку-інтернату Акімова В. М. про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує права на повагу до честі, гідності, про зобов`язання спростувати поширену інформацію, зобов`язання припинити незаконні дії.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є внутрішньо переміщеною особою з м. Донецька, отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи 23 листопада 2016 року № 5138-4722, та проживає в Одеському геріатричному будинку-інтернату за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Зазначала, що, проживаючи в Одеському геріатричному будинку-інтернату за вказаною адресою, вона постійно стикається з агресивною та образливою поведінкою з боку керівництва будинку, шляхом розповсюдження неправдивої інформації серед мешканців будинку, у зв`язку з чим вона відчуває психологічний дискомфорт, що впливає на її здоров`я. При цьому вона зазначала, що вказана інформація є недостовірною, такою що принижує її честь та гідність, а тому підлягає спростуванню. 
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просила суд:
- визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до гідності, честі інформацію, розповсюджену в Одеському геріатричному 
будинку-інтернат;
- зобов`язати директора Одеського геріатричного будинку-інтернату 
Акімова В. М. спростувати поширену відносно неї інформацію в Одеському геріатричному будинку-інтернат та прилюдно вибачитися перед нею;
- зобов`язати директора Одеського геріатричного будинку-інтернату 
Акімова В. М. припинити відносно неї незаконні дії у вигляді підбурювання інших мешканців до агресивної поведінки проти неї.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивач не надала суду доказів поширення відповідачем будь-якої інформації стосовно неї, не надано доказів, яка саме інформація є недостовірною і яку треба спростувати, коли та при яких обставинах вона була поширена.
Апеляційний суд також зазначив, що узагальнюючі доводи позивачки не є підставою для задоволення позову, так як оціночні судження не спростовуються.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У липні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко Н. О., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального й процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 19 липня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Н. О., на рішення Суворовського районного суду м. Одеси 
від 07 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 14 червня 2023 року залишено без руху для усунення недоліків касаційної скарги. 
У наданий судом строк представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко Н. О., надіслала матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової 
палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 523/19505/21 з Суворовського районного суду м. Одеси та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У серпні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Н. О., мотивована тим, що суди ухвалили судові рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи.
Зазначає, що суди дійшли помилкових висновків про те, що позивач не надала до суду доказів поширення відповідачем будь-якої інформації стосовно неї, так як відповідач використовував щодо позивачки лайливі вирази, а саме «чорт, свіня і собака», вирази пов`язані із статевими органами чи функціями організму. Позивачка вважала, що метою таких висловів була спричинення глибокої образи та приниження їй як у власних очах так і в очах інших людей які проживають та працюють в закладі, тому не погоджується з висновком суду, що зазначені образи є оціночними судженнями.
Вказує, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив позивачу у виклику та допиті свідків, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не містить мотивів та обґрунтування такої відмови. При цьому, зазначає, що пояснення свідків могли суттєво вплинути на результат розгляду справи.
Щодо неподання клопотання про виклик та допит свідків до суду першої інстанції зазначає, що з моменту подання позову та до дня ухвалення судового рішення по суті, жодного судового засідання не було, позивач не отримувала жодної повістки, а на першому судовому засіданні суд не дав можливості позивачу висловити свою позицію, що є порушенням її права на справедливий та неупереджений суд. При цьому, позивач не отримувала відзив на позовну заяву, тому не мала можливості з ним ознайомитися.
Судом першої інстанції не враховано, що 25 жовтня 2020 року позивачку не пустили до приміщення геріатричного будинку, що було зафіксовано правоохоронними органами, а тому вона не змогла потрапити на операцію по зору, що підтверджується належними та допустимими доказами. При цьому, вказане порушує її права, як особи з інвалідністю 2 групи і внутрішньо переміщеної особи, яка позбулася власного житла та засобів для існування
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У серпні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від директора Одеського геріатричного будинку-інтернату Акімова В. М., в якому зазначається, що доводи касаційної скарги є безпідставними, суди ухвалили судові рішення з дотриманням норм права, з урахуванням фактичних обставин у справі і наданих доказів.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник, у змісті уточненої касаційної скарги, заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, 
а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Н. О., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою 
для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами встановлено, що  ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою 
з м. Донецька, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23 листопада 2016 року № 5138-4722, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 (а. с. 15).
Як зазначала позивачка, проживаючи в Одеському геріатричному будинку - інтернату за адресою: АДРЕСА_1 , вона постійно стикається з агресивною та образливою поведінкою з боку керівництва будинку, шляхом розповсюдження неправдивої інформації серед мешканців будинку.
У судовому засіданні у суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Згідно із частиною четвертою статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Конституцією України також гарантується право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір (стаття 34 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, гідність і честь інших людей.
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.
Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).
Відповідно до статті 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (пункт 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України).
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).
У цій статті Закону зазначено, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Отже, за змістом статті 277 ЦК України та наведеної вище норми Закону України «Про інформацію», не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що позивачка не надала судам доказів поширення відповідачем будь-якої саме інформації стосовно неї, не надала доказів, яка сама інформація є недостовірною і яку треба спростувати, а також коли, та при яких обставинах вона була поширена. 
Посилання касаційної скарги на те, що відповідач висловлював щодо неї образливі слова, не є інформацією, яка згідно із законом підлягає спростуванню.
Верховний Суд звертає увагу на те, що позивач брала участь у судових засіданнях разом зі своїми представниками - адвокатами, тобто особами, які займаються професійною діяльністю щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту, мають досвід роботи в галузі права та знання процесуального та матеріального права, тому доводи касаційної скарги, що позивач не могла подати клопотання про виклик та допит свідків чи інші докази у справі є безпідставними. При цьому, у судовому засіданні у суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_2 та 
ОСОБА_3 .
Щодо доводів касаційної скарги стосовно недопущення її до геріатричного будинку 25 жовтня 2020 року, то колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, який зазначив, що вказані обставини не входять в предмет доказування у вказаній цивільній справі (частина друга статті 77 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваних судових рішеннях, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судами, а переоцінювати докази Верховний Суд не може в силу закону. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Наталії Олегівни, залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            Д. Д. Луспеник
 
        Б. І. Гулько
 
        Г. В. Коломієць