ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9256/23 Справа № 209/2690/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Служба Миттєвого кредитування”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Українське бюро кредитних історій” про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

       У травні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ “Служба Миттєвого кредитування”, ТОВ “Українське бюро кредитних історій” про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що з інформації, наданої 01 березня 2023 року ТОВ “Українське бюро кредитних історій”, їй стало відомо, що нібито 13 листопада 2021 року між нею та ТОВ “Служба миттєвого кредитування” було укладено договір позики № 2131765632070 на загальну суму кредиту в розмірі 4500 грн. з терміном дії договору до 13 листопада 2022 року. Відповідно до вказаної вище інформації, наданої відповідачем, поточна заборгованість та поточна прострочена заборгованість за договором позики №2131765632070 складають 76 892 грн. 40 коп. Позивач зазначає, що жодних договорів позики з ТОВ “Служба миттєвого кредитування” вона не укладала, а грошових коштів в розмірі 4500 грн. від відповідача не отримувала. Вважає, договір позики № 2131765632070 від 13 листопада 2021 року є неукладеним. Також, оскільки договір позики є неукладеним, згоди на використання своїх персональних даних і передання відомостей до ТОВ “Українське бюро кредитних історій” вона не надавала. Позивач вважає дії ТОВ “Служба Миттєвого кредитування” щодо передачі ТОВ “Українське бюро кредитних історій” інформації для формування її кредитної історії про грошові зобов`язання за договором позики є протиправними, а інформація про її грошові зобов`язання має бути вилучена з її кредитної історії відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України “Про організацію формування та обігу кредитних історій”. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати протиправними дії ТОВ “Служба Миттєвого кредитування” щодо передачі ТОВ “Українське бюро кредитних історій” інформацій для формування кредитної історії ОСОБА_1 про грошові зобов`язання за договором позики №2131765632070 від 13 листопада 2021 року, зобов`язати ТОВ “Українське бюро кредитних історій” вилучити із кредитної історії інформацію про грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ “Служба Миттєвого кредитування” за договором позики № 2131765632070 від 13 листопада 2021 року, судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ “Служба Миттєвого кредитування”, ТОВ “Українське бюро кредитних історій” про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 
В апеляційній скарзі представник позивача  ОСОБА_1  — ОСОБА_2  просить рішення суду від 14 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального права. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. 
       За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 статті 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
       Згідно з п. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
       Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
       Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
       13 листопада 2021 року між ТОВ “Служба миттєвого кредитування” та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 2131765632070 “Стандартний” на суму 4500 грн. в режимі онлайн орієнтовним строком на 16 днів з моменту отримання кредиту та зобов`язувалася його повернути та сплатити проценти, що підтверджується договором про надання фінансових послуг від 13 листопада 2021 року, графіком платежів та паспортом споживчого кредиту (стандартизована форма) (а.с. 40-42, 44, 46, 49, 50). 
       У вказаному договорі погоджено сторонами використання клієнтом електронного підпису (п.1.6).
       Укладений між ТОВ “Служба миттєвого кредитування” та позивачем ОСОБА_1 договір про надання фінансових послуг №2131765632070 “Стандартний” за своєю природою є договором приєднання і відповідає вимогам ч.1 статті 634, ч.2 ст.642 ЦК України.
       Відповідно до довідки, наданої ТОВ ФК “Вей Фор Пей”, позивачу було перераховано наступну суму за спірним договором: Деталі транзакції: Номер карти НОМЕР_1 Власник карти (емітент) банк JSB PIVDENNYI Категорія карти Visa Час запиту 13.11.2021 20:14:36 Номер договору згідно інформації від кредитора 2131765632070 Сума 4 500 Валюта UАН (а.с.53). 
       Звернувшись до суду з цим позовом,    ОСОБА_1  посилалася на те, що  договорів позики з ТОВ “Служба миттєвого кредитування” вона не укладала, грошових коштів в розмірі 4500 грн. від відповідача не отримувала.
       Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи Заяву-Анкету, Паспорт споживчого кредиту, графік платежів до вказаного договору про надання фінансових послуг № 2131765632070 “Стандартний” було підписано позивачем ОСОБА_1 електронним підписом (а.с.43-50).
       Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
       У статті 3 Закону України “Про електрону комерцію” зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
       Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України “Про електронну комерцію”).
       Частина 5 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію” передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
       Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
       З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
       Стаття 12 Закону України “Про електронну комерцію” визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис”, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про електронну комерцію” одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
       Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
       Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.
       Позивач ОСОБА_1 пройшла реєстрацію в ІТС, з метою отримання кредиту. Верифікація позивача в системі свідчить, про те, що вона ознайомилася з Правилами та іншою наданою на сайті відповідача-1 інформацією.
       Про реєстрацію свідчить: надання позивачем своїх особистих/персональних та інших, супутніх даних (номер телефону, розмір доходів, номер телефону та ПІБ товариша; підтвердження свого номера мобільного телефону шляхом введення смс-коду, який відправлений на нього; надання згоди на обробку персональних даних, згідно із Законом України «Про захист персональних даних»; створення особистого кабінету; ознайомлення в особистому кабінеті з паспортом кредиту; подання в ІТС кредитної заявки (з зазначенням бажаної суми та строку кредитування) .
       Своєю відміткою в ІТС позивач підтвердив ознайомлення та прийняття Правил.
       Зі змісту Заяви-Анкети вбачається, що ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, поставивши свій підпис на ній, чим підтвердила свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
       Слід зазначити, без поставлення вищевказаних відміток позивач не змогла б завершити процес подачі кредитної заявки в Інформаційно-телекомунікаційній системі банку.
        ОСОБА_1 підписала договір про надання фінансових послуг № 2131765632070 “Стандартний” від 13 листопада 2021 року, шляхом використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України “Про електрону комерцію”.
       Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачено ч.13 ст.11 вищезазначеного закону.
       Встановлено та підтверджено матеріалами справи, сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, розмір неустойки (штрафу), річна процентна ставка, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), позичальник ОСОБА_1 погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в “А-Банк” та підписання договору за допомогою електронного підпису, кредитні кошти перераховані кредитодавцем на рахунок позичальника, тому в силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним.
       Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що дії ТОВ “Служба Миттєвого кредитування” щодо передачі ТОВ “Українське бюро кредитних історій” інформації для формування її кредитної історії про грошові зобов`язання за договором позики є протиправними, а інформація про її грошові зобов`язання має бути вилучена з її кредитної історії відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України “Про організацію формування та обігу кредитних історій” та просила суд визнати протиправними дії ТОВ “Служба Миттєвого кредитування” щодо передачі ТОВ “Українське бюро кредитних історій” інформації для формування кредитної історії ОСОБА_1 про грошові зобов`язання за договором позики №2131765632070 від 13 листопада 2021 року, зобов`язати ТОВ “Українське бюро кредитних історій” вилучити із кредитної історії інформацію про грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ “Служба Миттєвого кредитування” за договором позики № 2131765632070 від 13 листопада 2021 року, судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача. 
       Встановлено, 13 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ “Служба Миттєвого кредитування” було укладено договір про надання фінансових послуг №2131765632070 “Стандартний” шляхом використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю.
       Відповідно до довідки, наданої ТОВ ФК “Вей Фор Пей”, позивачу було перераховано наступну суму за оскарженим нею договором: Деталі транзакції: Номер карти НОМЕР_1 Власник карти (емітент) банк JSB PIVDENNYI Категорія карти Visa Час запиту 13.11.2021 20:14:36 Номер договору згідно інформації від кредитора 2131765632070 Сума 4 500 Валюта UАН (а.с.53). 
       ТОВ “Служба Миттєвого кредитування” правомірно було передано до ТОВ “Українське бюро кредитних історій” інформацію для формування кредитної історії ОСОБА_1 про грошові зобов`язання за договором про надання фінансових послуг №2131765632070 “Стандартний” від 13 листопада 2021 року.
       Таким чином, відсутні правові підстави для визнання протиправними дій ТОВ “Служба Миттєвого кредитування” щодо передачі ТОВ “Українське бюро кредитних історій” інформації для формування кредитної історії ОСОБА_1 про грошові зобов`язання за договором позики №2131765632070 від 13 листопада 2021 року та зобов`язати ТОВ “Українське бюро кредитних історій” вилучити із кредитної історії інформацію про грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ “Служба Миттєвого кредитування” за договором позики № 2131765632070 від 13 листопада 2021 року.
       Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  до ТОВ “Служба Миттєвого кредитування”, ТОВ “Українське бюро кредитних історій” про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
       Доводи апеляційної скарги про те, що 13 листопада 2021 року договір не укладався та не підписувався спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
       Доводи апеляційної скарги стосовно доведеності позовних вимог позивача, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 — ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 серпня 2023 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова